Справа № 203/4889/23
Провадження № 2/0203/224/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі посилались на те, що є спадкоємцями майна померлої ОСОБА_5 , згідно заповіту, посвідченого 20.02.2008 року. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_1 було заповідано квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 . 24.02.2023 року вони звернулись до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 24.02.2023 року у видачі свідоцтв їм було відмовлено з підстав відсутності документів, що підтверджують реєстрацію права власності за спадкодавцем ОСОБА_5 на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Дійсно, як окремі об`єкти права власності, вказані квартири не були зареєстровані за спадкодавцем. Натомість, згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 22.07.1994 року ОСОБА_5 була власником 22/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 . Згідно акту від 22.07.1994 року до заповіту, складеного техніком ОСОБА_6 , до складу спадкового майна з домоволодіння АДРЕСА_3 входить:

- квартира АДРЕСА_1 у будинку Б-І: приміщення 4-7, 4-3, 4-4, 4-5 площею 28,1 кв.м; у прибудові БІ-І: приміщення 4-8 площею 5,2 кв.м; сіни бІ-І, тамбур б2, веранда б4, ганок, б7, гараж 3, ворота 7, що загалом складає 15/100 частин домоволодіння;

- квартира АДРЕСА_4 у будинку Б-І: приміщення 5-3, 5-4 площею 15,2 кв.м; у прибудові БІ-І: приміщення 5-1, 5-2, 5-7; у веранді б: приміщення 5-5, 5-6; веранда б3, ганок б5, сараю И, що загалом складає 7/100 частини домоволодіння.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з: приміщень 4-7, 4-3, 4-4, 4-5 у будинку Б-І; приміщення 4-8; сіни бІ-І, тамбуру б2, веранди б4, ганка, б7 у прибудові БІ-І; гаражу 3, воріт 7;

- за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з: приміщень 5-3, 5-4 у будинку Б-І; приміщень 5-1, 5-2, 5-7 у прибудові БІ-І; приміщень 5-5, 5-6 у веранді б; веранди б3, ганку б5, сараю И.

У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спадкодавцю належало право власності на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 . З інформація, яка міститься в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відсутня інформація щодо зареєстрованого права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 за вказаною адресою. При цьому, міститься інформація щодо земельної ділянки площею 964,0 кв.м по фактичному користуванню всіх співвласників квартир з приміткою: самовільно зайнята земля площею 43,0 кв.м, на якій самовільно побудовано ОСОБА_5 сіни літ.б2-1, площею 7,5 кв.м; веранду літ.б3-1, площею 3,2 кв.м. З наведеного вбачається, що за життя спадкодавець не отримала дозвільних документів на прибудови сіни та веранду, а отже здійснивши самочинне будівництво не набула права власності на нього. Спірні прибудови та добудови не належали спадкодавцю на праві приватної власності, а отже, успадкування їх є неможливим. Позивачами не наведено яким чином 22/100 частин, якими володіла їх матір, перетворились на дві окремих квартири та яку площу має кожна з них та на підставі якого саме документу існують дві окремі квартири, ким та коли було присвоєно адресу.

У відповіді на відзив позивачі зазначили, що до позовної заяви було додано копію технічного паспорту від 22.07.1994 року, в якому зазначено поділ приміщення Б-І на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , дві з яких увійшли до спадкового майна. також до позову додано копію заповіту, в якому зазначено, що до спадкового майна увійшли саме квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . Якби, як зазначає відповідач, поділ 22/100 частин домоволодіння на квартири не був технічно проведений, то нотаріус, який складав та посвідчував заповіт в 2008 році, не міг би зазначити, що саме квартири заповідано даним заповітом. Також зазначили, що доля спадкодавця у вигляді 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 існувала ще до 05.08.1992 року. На той час законодавством не вимагалось введення закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2023 року позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року, після усунення недоліків, позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 10.01.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачі підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому та відповіді на відзив підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

За життя остання склала заповіт, посвідчений 20.02.2008 року за реєстровим №5-348 державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (на теперішній час м.Дніпро), а ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за вказаною адресою.

03.08.2022 року позивачки звернулись до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 .

Постановою нотаріуса від 24.02.2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5 позивачам було відмовлено в зв`язку із відсутністю відомостей про реєстрацію за померлим спадкодавцем права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 та за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в цьому домоволодінні.

Поряд з цим, суд враховує наступне.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст.187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Статтею 188 ЦК України визначено, що якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до архівної виписки з рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів №399 від 17.05.1985 року, було затверджено акт ідеальних часток користування домоволодінням АДРЕСА_3 , згідно якого ОСОБА_5 виділено частку в розмірі 22/100 частин.

Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» за даними інвентаризаційної справи, станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 08.07.1991 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської районної ради, було зареєстровано право власності на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , до яких увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на 22/100 частин вказаного домоволодіння або квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 не проводилась.

З технічного паспорту на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_5 , виготовленого станом на 22.07.1994 року, вбачається, що вказана частина домоволодіння складається з приміщення літ.Б-1, до складу якого входять квартира АДРЕСА_6 коридор, приміщення 6,7 комора), квартира №5а (приміщення 1 кухня, приміщення 2 туалет, приміщення 3,4 житлова, приміщення 5 коридор, приміщення 6,7 комора).

Також в технічному паспорті відображено господарські будівлі та споруди, що входять до складу домоволодіння.

Суд враховує, що вказаний технічний паспорт, виготовлений станом на 22.07.1994 року, не відображає реального складу 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_7 , що належали ОСОБА_5 , як на момент складання та посвідчення заповіту, так і на момент відкриття спадщини після її смерті.

Квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 входять до складу 22/100 часток домоволодіння, що належали спадкодавцю, як окремі об`єкти нерухомого майна у встановленому законом порядку не виділялись, адреса ним не присвоювалась та право власності на ці квартири не реєструвалось.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у відомостях щодо об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_3 , містяться відомості щодо самовільно побудованих ОСОБА_5 приміщень за цією адресою, а саме: сіни літ.б2-1, площею 7,5 кв.м; веранда літ.б3-1, площею 3,2 кв.м.

За відсутності актуального технічного паспорту суд позбавлений можливості встановити чи входять вказані самовільно побудовані приміщення до складу квартири АДРЕСА_1 або АДРЕСА_4 . В той час, як відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа не набуває право власності на самочинно побудоване майно та останнє, як об`єкт нерухомого майна, не може входити до складу спадщини після смерті цієї особи.

Також суд враховує, що позивачі просили визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з: приміщень 4-7, 4-3, 4-4, 4-5 у будинку Б-І; приміщення 4-8; сіни бІ-І, тамбуру б2, веранди б4, ганка, б7 у прибудові БІ-І; гаражу 3, воріт 7;

- за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з: приміщень 5-3, 5-4 у будинку Б-І; приміщень 5-1, 5-2, 5-7 у прибудові БІ-І; приміщень 5-5, 5-6 у веранді б; веранди б3, ганку б5, сараю И.

Поряд з цим, вказані технічні характеристики квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 не відповідають технічним характеристикам цих приміщень, відображених у технічному паспорті від 22.07.1994 року.

Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , позивачі фактично вказали технічні характеристики цих приміщень відповідно до акту для заповіту від 22.07.1994 року складеного техніком ДБТІ.

Разом з тим, ці характеристики не відповідають технічним характеристикам квартир, відображеним у технічному паспорті, складеному в цей же день 22.07.1994 року. Акт складений задовго до складання ОСОБА_5 заповіту та відкриття спадщини, а тому також не може вважатись належним та допустим доказом щодо актуальних технічних характеристик спадкового майна як на момент складання заповіту, так і на момент пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вказаних обставин, в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 слід відмовити в повному обсязі.

В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачами по справі судові витрати покладаються на останніх.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.181,182,187,188,190,392,1217,1218,1223 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Понесені позивачами по справі судові витрати покласти на останніх.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак