Справа №332/5933/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №332/5933/23 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Мєшнік К.І. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідачки заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 27.10.2019 у сумі 49 505,35 гривень, яка наявна станом на 08.08.2023, а саме, заборгованість за тілом кредиту у сумі 49 505,35 гривень.

За змістом позову, відповідно до п.2.1 п.2 Розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/ або мобільного додатка. Згідно з п. 5.3, 5.8.1, п.5 Розділу І Умов клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом. На виконання 2.1, 2.4, 2.5. п.3 Розділу ІІ Умов клієнту видається платіжна картка, яка активується ним у мобільному додатку шляхом додавання інформації з картки та з авторизацією за допомогою номеру телефону. Підписанням анкети-заяви сторони засвідчують укладання договору, який відповідно до ст. 628 ЦК України є змішаним, містить елементи договору банківського рахунка, про споживчий кредит. Кредитний ліміт є поновлювальним, може бути використаний для отримання готівкових коштів, здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари та послуги в межах кредитного ліміту.

Позивач зазначає, що на суму наданого кредиту Банк нараховує відсотки за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах. Крім того, клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та у термін, зазначений в мобільному додатку, в іншому випадку нараховується штраф (п. 5.9, 5.11. Розділу ІІ).

Згідно з тарифами, пільговий період за карткою діє до 62 днів з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, за умови її погашення в повному обсязі, пільгова відсоткова ставка становить 0,00001% річних, розмір обов`язкового щомісячного платежу - 4% від заборгованості, але не менше 100 гривень та не більше залишку заборгованості, базова відсоткова ставка - 3,1 %, нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості, у випадку прострочення заборгованості процентна ставка збільшена до 6,2% на місяць.

Як вказано у позовній заяві, п.5.15-5.19 Розділу ІІ Умов визначено відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнтом за договором. Зокрема, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, вся заборгованість за кредитом вважається простроченою, на її залишок нараховується штраф згідно з тарифами, але не більше 50% від суми одержаного кредиту. Про істотне порушення умов договору, всі необхідні строки та умови користування клієнту надсилається повідомлення у мобільному додатку. У випадку, якщо істотне порушення зобов`язань не буде усунуто у строк до 120 календарних днів, Банк направляє клієнту вимогу про повне погашення заборгованості, нарахованих штрафних санкцій.

Позивач додатково зауважує, що згідно з п.5.22 п.5 Розділу ІІ Умов, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, Банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості та спрямувати цей ліміт на погашення вказаного платежу, відсотків та неустойки за прострочені платежі.

Так, 27.10.2019 відповідачка звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка, разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивач вказує, що, підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку та зобов`язується виконувати його. Все листування ведеться виключно через мобільний додаток або інші дистанційні канали (п.11 договору). Відповідачці встановлено кредитний ліміт на отриману платіжну картку у сумі 50 000 гривень.

Позивач стверджує, що виконав всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, надавши можливість відповідачці розпоряджатись кредитними коштами на умовах договору та в межах кредитного ліміту. В свою чергу, відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору не сплатила щомісячні мінімальні платежі. Прострочена заборгованість зі сплати щомісячного мінімального платежу відповідача 30.03.2023 сягнула понад 90 днів, тобто, допущено істотне порушення умов договору, про що повідомлено позичальника, за відсутності реагування з боку відповідачки згідно з п.5.18, 5.19 кредит 28.04.2023 став у формі «на вимогу». Крім того, банк мав право нараховувати неустойку, передбачену тарифами.

Оскільки відповідачка не здійснила жодних дій на погашення заборгованості, що відображено у наданому розрахунку станом на 08.08.2023, з підстав, передбачених ст. 509, 526, 527, 530, 526, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про споживчий кредит», внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором, позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, у зв`язку із чим просить задовольнити позов у вказаній сумі, до якої входить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.10.2023 постановлено цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді від 10.11.2023 прийнято позовну заяву до провадження судді. Постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Згідно з ч. 1 ст. 193 ЦПК України роз`яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою суду від 15.01.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано Акціонерне товариство «Універсал Банк» надати до суду інформацію про заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.10.2019 станом на час надання відповіді. Зазначені докази уповноваженій на виконання ухвали особі необхідно надати до наступного судового засідання. Постановлено відкласти судове засідання для витребування доказів та для повторного виклику відповідачки. Ухвала суду виконана в повному обсязі 22.01.2024 (засобами поштового зв`язку відомості надійшли 25.01.2024).

Представник позивача Мєшнік К.І. в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та на підставі клопотання, доданого до неї, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, викликалась до суду шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації особи, підтвердженою на запит суду, та шляхом смс-повідомлень, на номер мобільного зв`язку, зазначений при оформленні кредитного договору.

ОСОБА_1 у судовому засідання присутня не була, за допомогою системи «Електронний суд» за вх.№ від 10.01.2024 скерувала до суду клопотання про відкладення розгляду справи на невизначений час у зв`язку з тим, що наразі вона перебуває за кордоном. Суд дійшов висновку про те, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, відповідно, відмовляє у ньому, адже процесуальними вимогами ст.223, 240 ЦПК України чітко визначено підстави для відкладення судового розгляду, які з урахуванням змісту клопотання не є застосованими. Крім того, відповідачка скерувала відзив на позовну заяву, що враховується судом під час розгляду справи.

Так, 22.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_1 , за змістом якого вона зазначає, що отримала в АТ «Універсал Банк» банківську карту, не обізнана із розміром кредитного ліміту, кредитного договору не підписувала, проте, в період з 25.11.2019 по 22.11.2023 користувалася карткою для власних потреб, зокрема, кредитними коштами і регулярно поповнювала її, на підтвердження чого надає виписку з банківського рахунку про рух коштів по картці від 22.11.2023. Наголошує на існуванні воєнного стану, що мало значення для фінансових можливостей відповідачки. У відзиві зауважено, що відповіді на заяву про реструктуризації заборгованості позивач відповіді не надав. Натомість, вона не погоджується із нарахованою пенею та відсотками. Відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, заявляючи із посиланням на ст.256-257, 261 ЦК України про застосування строку позовної давності, який, на переконання позивачки починає обраховуватись з 27.10.2019 (дати укладання договору).

Крім того, 24.01.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про повернення судового збору.

Інших заяв по суті справи та клопотань до матеріалів справи не надходило.

На переконання суду підстав для відкладення судового розгляду та оголошення в ньому перерви не встановлено із урахуванням положень ст.223, 240 ЦПК України. Так, сторони обізнані із провадженням справи в суді, крім того, мали достатній час для подання заяв по суті справи, висловивши свої доводи та заперечення, стороною відповідача подано відзив, неодноразово скеровано письмові клопотання, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення розгляд справи без участі сторін та їх представників.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

За матеріалами справи, Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». Так, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол № 7-2021 від 21.12.2021) тип банку змінено на приватне акціонерне товариство та здійснено перейменування юридичної особи на Акціонерне товариство «Універсал Банк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Універсал Банк» міститься у матеріалах справи.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до анкети-заяви від 27.10.2019 підписано договір про надання банківських послуг. Згідно з цією анкетою-заявою, відповідачка просить відкрити поточний рахунок на її ім`я у гривні, встановити кредитний ліміт на рахунку на суму, вказану у додатку. Погоджується, підписавши анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, що ця заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, підтверджує ознайомлення із ними, а також, зобов`язується виконувати договір. Підписання цієї анкети-заяви та отримання платіжної картки стороною відповідача визнається. Порядку активації, викладеного у позовні заяві відповідачка не оспорювала.

Суд зауважує, що у вказаній анкеті-заяві чітко передбачено, що ОСОБА_1 просить встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, у анкеті зазначено й про беззастережну згоду з тим, що банк має право на збільшення або зменшення дозволеного кредитного ліміту на розсуд банку в односторонньому порядку та повідомлення про це у мобільному додатку.

Згідно з текстом заяви відповідачка надала право та доручила банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших її зобов`язань перед банком, що випливають з умов, зокрема, цього договору. У вказаній анкеті відповідачем повідомлено паспортні дані, місце роботи, зазначено про наявність постійного доходу, його розміру, а також підтверджено, що електронний підпис ОСОБА_1 є аналогом власноручного підпису на документах.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором від 27.10.2019 станом на 08.08.2023 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 49 505,35 гривень, натомість, відсотки, пеня та комісія до стягнення не заявлені. При цьому, наявним розрахунком дійсно підтверджено наявність заборгованості, що в повному обсязі та своєчасно не погашалась ОСОБА_1 протягом строку користування грошовими коштами відповідно до визначеного банку кредитного ліміту. Розмір відрахувань в рахунок відсотків відповідачкою не заперечувався, при цьому, відсоткова ставка (поточна) на залишок поточної заборгованості відповідає наданим позивачем тарифам до чорної картки Mastercard «Monobank».

Визначальною є й та обставина, що, будучі вочевидь, обізнаною за допомогою мобільного додатка й з розміром кредитного ліміту, й зі списаннями (відсотками), споживачка продовжувала здійснювати поповнення поточного рахунка, що підтверджено дослідженою судом випискою. В період з 12.01.2023 відсотки на поточну або прострочену заборгованість банком не нараховувались, а ОСОБА_1 щомісячно здійснювала погашення кредиту (з 02.02.2023) у сумах 100, 300, 600, 300, 200 та 300 гривень (по 20.06.2023).

Разом з цим, за даними розрахунку, наданого банком на виконання ухвали суду від 15.01.2024 станом на 19.01.2024 з часу звернення позивача до суду за рахунок кредитного ліміту жодних витрат відповідачкою не здійснювалось. Нарахування судових витрат, яке видно з виписки до ухвалення рішення судом не є правомірним та не враховується судом до суми заборгованості за тілом кредиту, виходячи із розміру позовних вимог (49 505,35 гривень). Крім того, ОСОБА_1 здійснено часткове погашення суми заборгованості у наступному розмірі: 02.09.2023 - 400,00 гривень; 05.09.2023 - 300,00 гривень; 13.09.2023 - 2 000,00 гривень; 20.10.2023 - 1 000,00 гривень; 09.11.2023 - 1 000,00 гривень; 11.12.2023 - 100,00 гривень; 17.01.2024 - 200,00 гривень, тобто, у загальній сумі 5 000,00 гривень. Зазначені суми підлягають відрахуванню із суми заборгованості. Заявленої до стягнення позивачем, наступним чином: 49 505,35 гривень - 5 000,00 гривень = 44 505,35 гривень, що дорівнює залишку простроченого тіла кредиту.

Так, сума витрат позичальника за період з 27.10.2019 становить 130 868,53 гривень - (відняти) сума зарахувань 83 679,18 гривень - (відняти) 2 684,00 гривень (судовий збір, який відображений в розрахунку). Відповідно, сума заборгованості, вказана у попередньому абзаці, є підтвердженою належними та допустимими доказами та підлягає стягненню з відповідачки.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи із доданими тарифами, засвідчений витяг з яких наданих до позовної заяви, не містить даних про ознайомлення відповідачки.

Відзив, поданий стороною відповідача, не містить докладного порядку арифметичного розрахунку, та спростовує висновків суду.

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України).

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку дійсно лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «Універсал Банк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

У вказаній справі цю умову в повній мірі дотримано позивачем, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуються положення ст.634 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), нарахованого з 27.10.2019.

Як видно з матеріалів справи, з часу укладення кредитного договору Умови обслуговування рахунків фізичної особи, якими регулюється надання послуг банку з приводу укладеного договору, змінювались, мали були доведені до відповідача з огляду на Умови та особливості використання мобільного застосунку.

З наданої позивачем виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка систематично користувалась карткою, здійснювала платежі для задоволення особистих потреб, а у мобільному застосунку мала змогу ознайомитись із фінансовим станом рахунка та зміною умов, отримати виписку та переглянути тарифи, в разі необхідності.

Крім того, наданою заявкою-анкетою із підписом споживачки кредитних послуг підтверджено отримання тарифів, надання у заяві при її підписанні згоди банку на збільшення ліміту на розсуд банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших її зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору, як встановлено під час розгляду справи та за результатами дослідження письмових доказів.

Проте, суд виходить з того, що договір, укладений в електронній формі, та такий, що становить різновид послуги через мобільний додаток, передбачає наявність у клієнта банку мобільного додатку до смартфону, який містить всі умови кредитування та дозволяє клієнтові мати у своєму розпорядженні всі відомості щодо розміру кредитного ліміту, відсотків, порядку їх нарахування та списання, виписки по рахунку тощо. З цього приводу суд погоджується із твердженнями позивача щодо незастосовності судової практики щодо стягнення заборгованості за позовами АТ КБ «Приватбанк».

На відміну від звичайного договору, який укладається не з застосуванням електронної комерції, в даному випадку з урахуванням дистанційного надання послуг клієнтам, інших Умов та правил не могло бути запропоновано. Тобто, специфіка цього різновиду договорів не властива для договорів у паперовому вигляді.

Крім того, у заповненій анкеті-заяві відповідачка висловила свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримала відповідний електронний ключ та електронний підпис.

Так, відповідачка, як встановлено судом, зазначила у анкеті, що отриманий електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Також вона підтвердила ознайомлення з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому, підписання зазначеної довідки здійснене саме шляхом накладання електронного підпису в мобільному додатку під час активації Платіжної картки.

Слід зважати на те, що відповідно до п.14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України затвердженого постановою Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України" використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

З огляду на викладене, договір та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з використанням електронного підпису є правомірними, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, відповідно до яких:

Електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі (ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Так, у даній справі відповідачка уклала договір з використанням мобільного додатку та уклавши цей договір, вона, як позичальник, підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця і доступний в мобільному додатку на персональному прикладі відповідача.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Електронний Договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Рух коштів по картці відповідачки свідчить про те, що вона була обізнана про списання відсотків, позаяк зазначені відомості є у її вільному електронному доступі. Активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку не спростовується відповідачкою, доказів протилежного не надано, відповідно, додатково свідчить про обізнаність щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку.

Тому під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ «Універсал Банк» виконало свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.10.2019, відкривши на ім`я відповідачки картковий рахунок, видавши платіжну картку із встановленим лімітом, який використовувала позичальниця протягом строку користування карткою.

Протягом року позивачем не здійснювались жодні нарахування по картці, а сума судового збору, зазначена у останній виписці по рахунку, наданій на вимогу суду, до суми заборгованості не включена.

Відповідно до умов договору визначено, що банк не перераховує кошти на рахунок клієнта, а відкриває рахунок та встановлює кредитний ліміт на платіжну карту, за допомогою якого клієнт може користуватись як власними коштами, що містяться на рахунку, так і користуватись коштами банку в межах кредитного ліміту. Твердження відповідачки щодо отримання картки для власних розрахунків не спростована під час розгляду справи, але для розрахунку використовувались саме кошти кредитного ліміту.

З урахуванням наведених норм, та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 08.08.2023 відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.10.2019 належним чином не виконала, сума поточного тіла кредиту, з врахуванням часткового погашення (протягом строку провадження справи в суді), що підтверджена розрахунком та дорівнює 44 505,35 гривень, - підлягає стягненню з ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд враховує, що вказана заява-анкета не містить строку користування карткою, повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» відповідачкою повернуті не були.

Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту у визначеній вище сумі.

Вимог про стягнення процентів, комісії або штрафів, грошових сум відповідно до ст.625 ЦК України позивач не пред`явив.

Щодо заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності суд встановив підстави для відмови у її задоволенні.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос" проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia2, заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства2 від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується в даному випадку саме з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (позивача) та співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою у жовтні 2023 року. Прострочена заборгованість зі сплати щомісячного мінімального платежу відповідача 30.03.2023 сягнула понад 90 днів, тобто, у вказану дату допущено істотне порушення умов договору, про що повідомлено позичальника, за відсутності реагування з боку відповідачки згідно з п.5.18, 5.19 кредит 28.04.2023 став у формі «на вимогу». Дата укладення договору, із врахуванням ст.530 ЦК України, що спростовує твердження сторони відповідача, не є визначальною для встановлення часу порушення прав позивача та відліку строку позовної давності, адже договірні зобов`язання у дату укладення договору між сторонами у справі вочевидь не могли бути порушені та не зумовлювали настання права банку звернення до суду. Відповідно, трирічний строк звернення до суду не сплинув та позивачем не пропущений.

Крім того, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 р. на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 р. № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, наразі не припинений.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності.

Тому, дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вказаній частині.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даній справі позовні вимоги позивача задовольняються судом частково. Проте, часткова сплата заборгованості, яку суд не стягує з відповідачки, здійснена вже під час провадження справи в суді, тому з ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальній сумі 2 684,00 гривень, тобто, у розмірі, сплаченому позивачем при зверненні до суду.

Щодо клопотання відповідачки про повернення судового збору суд зазначає таке. Відповідачкою ОСОБА_1 надано до суду квитанцію про сплату судового збору у сумі 2 774,25 гривень. Відповідно до призначення платежу судовий збір сплачений за позовом ОСОБА_1 , Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Проте, враховуючи суб`єктний склад даної цивільної справи, призначення платежу у наведеній квитанції (№5592-0963-5500-0843 від 10.01.2014), відсутність станом на час постановлення цієї ухвали інших справ за участі ОСОБА_1 в провадженні суду, суд вважає за необхідне повторно роз`яснити відповідачці порядок повернення помилково сплаченого судового збору, адже призначення платежу у даній квитанції унеможливлює зарахування цього збору в рахунок судових витрат у даній справі.

Так, за приписами ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює порядок повернення судового збору.

Крім того, існує Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182.

За змістом п.1,3.5 розділу І Порядку його розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375. Помилково зараховані кошти - це кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.

Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Тому, оскільки повернення помилково зарахованого судового збору здійснюється у відповідності до окремо визначеного порядку, наведеного вище, клопотання ОСОБА_1 від 23.01.2024, вх. № від 24.01.2024, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.10.2019, що утворилась на 08.08.2023, з урахуванням сплачених станом на 19.01.2024 сум, а саме, за тілом кредиту у сумі 44 505,35 гривень (сорок чотири тисячі п`ятсот п`ять гривень 35 копійок).

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити, роз`яснивши, що повернення помилково сплачених коштів здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182.

Реквізити сторін: Акціонерне товариство «Універсал Банк», код за , адреса місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54/19.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 26.02.2024.

Суддя Л. А. Вайнраух