Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1981/21 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу №288/1981/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Авто Центр» про визнання майна спільного сумісною власністю подружжя, визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Зайченко Є.О. в смт. Попільня,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просила:

1. визнати об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 : - нежитлове приміщення (будівля магазину), загальною площею 81,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовується на земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0003;

2. визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : - однокімнатну квартиру, загальною площею 34,4 кв.м., житлова площа 12,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - автомобіль марки «Volkswagen» модель «Crafter», 2019 року випуску, VIN НОМЕР_1 ; - автомобіль марки «Volkswagen» модель «Caddy», 2021 року випуску, НОМЕР_2 ; - автомобіль марки «Hyundai» модель «Н-1»; - причіп ЛЕВ 183131; - 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ; - добудову та надбудову другого поверху квартири АДРЕСА_3 ;

3. у порядку розподілу спільного майна подружжя: - визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,4 кв.м., житлова площа 12,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 ідеальної частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 автомобіля марки «Volkswagen» модель «Crafter», 2019 року випуску, VIN НОМЕР_1 у сумі 486 000 грн.; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 автомобіля марки «Volkswagen» модель «Caddy», 2021 року випуску, НОМЕР_2 у сумі 405 000 грн.; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 автомобіля марки «Hyundai» модель «Н-1» у сумі 000 грн.; 225 - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості причіпа ЛЕВ 183131 у сумі 7000 грн.; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину добудови та надбудови другого поверху квартири АДРЕСА_3 ;

4. стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за здійснення поліпшення квартири АДРЕСА_3 .

У листопаді 2021 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив:

1. визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рухоме майно, а саме торгівельне обладнання магазину та у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 його вартості в сумі 150 000 грн.;

2. визнати спільним боргом подружжя: - грошову суму, яка позичена за кредитним договором №50017234 від 12.11.2019, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті»; - грошову суму, яка позичена за кредитним договором №ИЖ-001383 від 30.07.2021, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтер Авто Центр»;

3. перевести на ОСОБА_1 1/2 залишку боргового зобов`язання за: - кредитним договором №50017234 від 12.11.2019, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті»; - кредитним договором №ИЖ-001383 від 30.07.2021, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтер Авто Центр».

У січні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

1. заборонити ОСОБА_2 перешкоджати у вільному доступі до воріт через які ОСОБА_1 здійснює в`їзд/ви`їзд на спільне подвір`я, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. зобов`язати ОСОБА_2 надати дублікат пульту від воріт ОСОБА_1 для безперешкодного потрапляння до подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 ;

3. заборонити ОСОБА_2 перешкоджати у здійсненні підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а саме через заборони в подальшому псувати засоби здійснення підприємницької діяльності, перешкоджати в`їзду/ви`їзду до воріт через які безпосередньо здійснюється доставлення харчових продуктів до нежитлового приміщення (будівлі магазину), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

4. вжити заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі 5 000 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що на час розгляду справи в суді, сторони проживають в одному дворі. Вказує, що ОСОБА_2 постійно перешкоджає в`їзду/ви`їзду на подвір`я по АДРЕСА_1 . Стверджує, що лише відповідач має пульт від воріт, тому позивач не може за власним бажанням потрапити до будинку, адже в`їзд на територію відбувається лише за згодою відповідача, що не дозволяє у вільному доступі потрапляти до спільного подвір`я, де знаходиться квартира позивача та нежитлове приміщення (будівля магазину). Зазначає, що відповідач має реальний намір змінити цільове призначення будівлі (приміщення магазину) шляхом нанесення майнової шкоди, вивезення продуктів харчування та псування обладнання. Вказує, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення. Зазначає, що оскільки спірне майно за датою його первісного набуття має ознаки спільного сумісного як набутого у шлюбі, і не вирішуючи наперед обґрунтованості заявлених позовних вимог, а виходячи виключно з того, що у разі задоволення позову про визнання за позивачем права власності на частку спільного сумісного майна у запропонований позивачем спосіб поділу, захист порушеного права таким рішенням може стати неефективним у разі подальшого перешкоджання у вільному в`їзд/ви`їзд на територію спільної власності та здійснення підприємницької діяльності, порушені права позивачки вимагатимуть додаткового захисту, а виконання такого рішення буде суттєво ускладненим. Враховуючи викладене просила задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що справа перебуває на етапі розподілу майна колишнього подружжя, а тому ніхто зі сторін не має права перешкоджати у користуванні спільним майном. Стверджує, що судом першої інстанції не всебічно та неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що позивач не лише обґрунтувала важливість застосування заходів забезпечення позову, а й додала докази про регулярні неправомірні дії відповідача, щодо ще нерозподіленого майна. Вказує, що відповідач постійно здійснює дії, які перешкоджають заробітку позивача, а саме має реальний намір змінити цільове призначення будівлі (приміщення магазину) шляхом нанесення майнової шкоди, вивезення продуктів харчування та псування обладнання. Зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення. Вважає, що позивачем було додано достатньо доказів та аргументів, які вказують на важливість застування вимог в заяві про забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких, зокрема, забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчинення певних дій, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що:

«співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі №755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі №592/7729/18.

У справі, що переглядається встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник посилалася на те, що відповідач перешкоджає в`їзду/ви`їзду на спільне подвір`я, оскільки не надає пульт від воріт, а також посилалася на те, що відповідач має реальний намір змінити цільове призначення будівлі (приміщення магазину) шляхом нанесення майнової шкоди, вивезення продуктів харчування та псування обладнання.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову. З наданих до заяви про забезпечення позову пояснень не можливо встановити факт звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява про забезпечення позову у цій справі не містить обґрунтовування підстав застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову, а також обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому або позбавить позивача можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернулася до суду, не надано належних й допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Дата складення повного судового рішення 22 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді