КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2422/2024
Справа № 755/8097/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є. в м. Київ 12 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В червні 2023 року позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 389610,77 грн., що складається з 173110,59 грн. заборгованості по тілу кредиту, 0,13 грн. заборгованості по відсоткам, 216500,05 грн. заборгованості по комісії.

Позов мотивував тим, що 30 березня 2018 року АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 уклали заяву-договір № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби, за умовами якого банк перерахував на поточний рахунок відповідача кредитні кошти 300000 грн. строком на 48 місяців, тобто до 30 березня 2022 року. Відповідно до п. 1 розділу 2 кредитного договору, відповідач акцептував публічну пропозицію банку, яка розміщена на веб-сайті, на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов договору. У відповідності до змісту кредитного договору та паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ» кредитування відповідача здійснювалося на наступних умовах: строк кредитування 48 місяців, цільове призначення кредиту: споживчі цілі, розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,0001 % річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,69 % щомісячно. Згідно п. 5 розділу 2 кредитного договору, відповідач підтвердив, що ознайомлений зі змістом цієї заяви-договору, всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обумовленому договором розмірі у передбачений договором спосіб, однак через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 24 травня 2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком складає 389610,77 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 389610,77 грн., що складається з 173110,59 грн. заборгованості по тілу кредиту, 0,13 грн. заборгованості по відсоткам, 216500,05 грн. заборгованості по щомісячним процентам, а також судовий збір в розмірі 5844 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 205, 1054, 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 5, 6, 7, 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», наголошував, що позивачем не надано суду доказів ознайомлення позивача за змістом електронного документу, також позивач не довів, що саме надана ним заява-договір № 169701-028 про надання кредиту готівкою та детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів є складовою кредитного договору. В порушення ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору в письмовій формі, за відсутності чого у позивача відсутнє право вимагати стягнення будь-яких процентів, штрафів, платежів, основної суми кредиту тощо.

Наводив правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц, Об`єднаної палати КСЦ в справі № 393/126/20 від 23 травня 2022 року, Верховного Суду в постановах від 25 вересня 2019 року в справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 322/1220/16, від 07 серпня 2019 року в справі № 182/1806/17, від 27 серпня 2020 року в справі № 188/1815/17.

Вказував, що в порушення ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивачем не було направлено/надано відповідачу примірник кредитного договору до початку надання фінансової послуги, що виключає факт укладення кредитного договору та обов`язок для відповідача сплачувати будь-які платежі по неіснуючому зобов`язанню.

Вказував, що в детальному розписі загальної вартості кредиту зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості 2,69 % щомісячно, відповідно в позовних вимогах позивач просив стягнути 216500,05 грн. заборгованості по комісії. В той же час, в оскаржуваному рішенні необґрунтовано зазначено про стягнення процентів, про які позивач не заявляв вимоги, в розмірі 216500,05 грн. Таким чином, суд в порушення ст. 13 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та самостійно розглянув позовну вимогу про стягнення заборгованості по річним процентам.

Наводив зміст ст. 1, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вимоги Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22, Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, вказував, що належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача є виписка з особового рахунку отримувача. В якості доказів надання кредиту банком надано розрахунок заборгованості, який не підтверджує дату, час та суму наданих відповідачу кредитних коштів.

Від позивача АТ «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги.

Вказував, що підписанням заяви-договору від 30 березня 2018 року № 169701-028, заяви-договору № 471460 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та підключення до інтернет-банкінгу «ТАС24» від 30 березня 2018 року та заяви про відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів від 30 березня 2018 року, ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомлений зі змістом Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Щодо ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитного договору до початку надання фінансової послуги, вказував, що посилання апелянта на ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є незаконним, оскільки вказана редакція закону, на яку посилається відповідач, не набрала законної сили станом на час укладення кредитного договору 30 березня 2018 року.

Доводив до відома, що 29 березня 2018 року ОСОБА_1 за день до укладення кредитного договору до банку було подано заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, яка містить інформацію про назву продукту - «Зручна готівка МАКСИМУМ», бажану суму кредиту 300000 грн., строк кредиту 48 місяців. Зазначена інформація в заяві-анкеті від 29 березня 2018 року відповідає істотним умовам кредитного договору, укладеного сторонами. Також, відповідно до п. 7 «Інші важливі правові аспекти» паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 підтвердив та засвідчив власним підписом отримання та ознайомлення з інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації.

Зазначив, що твердження апелянта про те, що банк не надав доказів перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не відповідають дійсності та спростовуються доказами, доданими до позовної заяви, зокрема платіжною інструкцією, виписками по особовому рахунку. Таким чином, банком долучені всі належні докази заборгованості відповідача, твердження останнього про відсутність цих доказів не відповідають дійсності, а його дії направлені на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань по кредитному договору.

Сторони в судове засідання 21 лютого 2024 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Янкового М.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, разом із тим, будь-яких доказів тимчасової непрацездатності представника відповідача до клопотання долучено не було, в зв`язку з чим клопотання визнано апеляційним судом необґрунтованим та відхилене.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2018 року АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 уклали заяву-договір № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби, в якій ОСОБА_1 просив надати йому кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: сума кредиту 300000 грн., строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 0,0001 % річних, комісія за обслуговування кредиту 2,69 % щомісячно. Просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.1 даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України - на власні потреби в сумі 300000 грн., шляхом перерахування на зазначений поточний рахунок.

В розділі 2 заяви-договору ОСОБА_1 підтвердив, що підписанням цієї заяви акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті www.taskombank.com.ua, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, та беззастережно приєднується до умов договору. Підписанням цієї заяви-договору підтвердив, що дана заява-договір є невід`ємною частиною договору. Підтвердив, що ознайомлений із змістом цієї заяви-договору, договору з усіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови заяви-договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.

Згідно розділу 4 заяви-договору, підписанням та поданням заяви-договору клієнт підтверджує, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Дана заява-договір оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках, по одному для клієнта та для банку. ОСОБА_1 отримав від банку примірник заяви-договору № 169701-028 про надання кредиту на власні потреби від 30 березня 2018 року (а. с. 5).

Додатком до заяви-договору № 169701-028 від 30 березня 2018 року є детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підписаний ОСОБА_1 , згідно якого, комісія за обслуговування кредитної лінії в розмірі 2,69 % щомісячно нараховується за розрахунково-касове обслуговування (а. с. 6 - 7).

Крім того, 30 березня 2018 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка «МАКСИМУМ», в якому зазначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а. с. 8).

До укладення кредиту, а саме 29 березня 2018 року, ОСОБА_1 звертався до АТ «Таскомбанк» з заявою-анкетою на оформлення банківських продуктів, в якій ним обрано банківський продукт під назвою «Зручна готівка «МАКСИМУМ», зазначено бажану суму кредиту 300000 грн., строк кредитування 48 місяців, цільове використання - поточні потреби (а. с. 9 - 10). Підписуючи дану заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, ОСОБА_1 просив банк надати йому послуги/продукти на умовах та в порядку, передбаченому в цій заяві-анкеті та в договірних документах, що підписуються для оформлення відповідних послуг (продуктів), укласти з ним договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг; здійснювати кредитування на загальних умовах кредитування. що погоджені з ним та зазначені в договірних документах.

Також 29 березня 2018 року ОСОБА_1 заповнив опитувальник банку (а. с. 11).

Платіжною інструкцією № 242618521 від 30 березня 2018 року ОСОБА_1 було перераховано 300000 грн. згідно кредитної угоди № 169701-028 від 30 березня 2018 року на вказаний ним в заяві-договорі рахунок 0002 (а. с. 12).

На а. с. 15 - 41 наявна копія виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 30 березня 2018 року по 24 травня 2023 року (а. с. 15 - 41).

Згідно розрахунку заборгованості, складеного АТ «Таскомбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 169701-028 від 30 березня 2018 року станом на 24 травня 2023 року становить 389610,77 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 173110,59 грн., заборгованість по річним процентам (в тому числі простроченим) 0,13 грн., заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі простроченим) 216500 грн. (а. с. 14).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження обставин, на які АТ «Таскомбанк» посилався в позові, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ним надано такі письмові докази: копію заяви-договору від 30 березня 2018 року № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби та додаток № 1 до договору, копію паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ», копію опитувальника фізичної особи, копію платіжного документу № 242618521 від 30 березня 2018 року, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд і який не спростовано доводами апеляційної скарги, що 30 березня 2018 року між позивачем та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір № 169701-028.

Не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду доказів ознайомлення відповідача зі змістом електронного документу, доказів, що саме надана позивачем заява-договір № 169701-028 про надання кредиту готівкою та детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів є складовою кредитного договору, факту укладення кредитного договору в письмовій формі. Так, зазначена позивачем заява-договір № 169701-028 була укладена АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_3 саме в простій письмовій формі та містить підписи сторін, в тому числі відповідача ОСОБА_3 , який даним підписом підтвердив, що отримав від банку примірник заяви-договору № 169701-028 про надання кредиту на власні потреби від 30 березня 2018 року із додатками, зокрема детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів (а. с. 5-7).

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги, що позивачем не було направлено/надано відповідачу примірник кредитного договору після його підписання, наслідками чого є відсутність у відповідача обов`язку сплачувати будь-які платежі по неіснуючому зобов`язанню.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі (у розділах 1 «Щодо укладення кредитного договору» та 2 «Щодо направлення копії кредитного договору відповідачу після його підписання») посилається на зміст ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яку було доповнено новою частиною згідно із Законом № 122-ІХ від 20 вересня 2019 року, яка набрала законної сили 19 січня 2020 року. Враховуючи, що кредитний договір було укладено 30 березня 2018 року, дія ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції Закону № 122-ІХ від 20 вересня 2019 року не поширюється на зазначений кредитний договір, а посилання ОСОБА_3 на положення ч. 2 ст. 6 зазначеного закону є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо неможливості вважати анкету-заяву складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору з посиланням на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц та Об`єднаної палати КЦС в справі № 393/126/20 від 23 травня 2022 року, Верховного Суду в постановах від 25 вересня 2019 року в справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 322/1220/16, від 07 серпня 2019 року в справі № 182/1806/17, від 27 серпня 2020 року в справі № 188/1815/17, з огляду на нерелевантність вказаних правових висновків до обставин даної справи.

Зокрема, в заяві-договорі від 30 березня 2018 року № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби ОСОБА_3 та АТ «Таскомбанк» було погоджено всі істотні умови кредитного договору, в тому числі розмір кредитних коштів (300000 грн.), строк кредитування (48 місяців), розмір відсотків за користування кредитом (0,0001 % річних), погоджено розмір комісії за обслуговування кредиту (2,69 % щомісячно), відповідальність за порушення умов кредитного договору (штраф в розмірі 50 грн. за кожен факт порушення умов договору) (а. с. 5).

Враховуючи вищевикладене, сторонами укладено кредитний договір на вказаних умовах, незалежно від акцептування відповідачем Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», розміщеної на веб-сайті банку www.tascombank.com.uaна укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, про акцептування якої зазначено в п. 1 розділу ІІ заяви-договору від 30 березня 2018 року № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби.

При цьому в паспорті споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ» банком викладено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, що передбачено ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору 30 березня 2018 року. Своїм підписом в паспорті споживчого кредиту ОСОБА_3 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик, запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього в тому числі невиконання ним зобов`язань за таким договором (а. с. 8).

Також відповідачем в апеляційній скарзі вказувалося, що позивач не надав доказів перерахування кредитних коштів відповідачу, оскільки належним та допустимим доказом, який підтверджує ці обставини, є виписка з особового рахунку отримувача, а позивачем в якості доказів надання кредиту надано розрахунок заборгованості, який є відмінним від виписки по рахунку відповідача, тож не підтверджує дату, час та суму наданих відповідачу кредитних коштів, і суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами факти подачу відповідачу кредитних коштів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19) сформульовано правовий висновок, згідно якого доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.

Зважаючи на ознайомлення представником відповідача, який в подальшому подав апеляційну скаргу, з матеріалами даної справи, він достеменно обізнаний з наявністю в справі як копії платіжної інструкції № 242618521 від 30 березня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 було перераховано 300000 грн. згідно кредитної угоди № 169701-028 від 30 березня 2018 року на вказаний ним в заяві-договорі рахунок 0002 (а. с. 12), так і виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 30 березня 2018 року по 24 травня 2023 року з відображенням руху коштів по рахунку, в тому числі перерахування коштів згідно кредитної угоди та часткове погашення кредиту, дані документи подавались разом з позовом, отже, повідомлені відповідачем в апеляційній скарзі відомості спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 15 - 41).

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині перерахування кредитних коштів на підставі договору від 30 березня 2018 року, наявності заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, узгоджується з відомостями, відображеними в платіжній інструкції № 242618521 від 30 березня 2018 року та у виписці по особовому рахунку.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору, і з даними висновками погоджується апеляційний суд.

Відтак, отримання відповідачем кредитних коштів, часткове погашення кредиту та наявність заборгованості за кредитним договором підтверджено належними та допустимими доказами, на підставі яких суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що у позивача, як кредитора, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, умов кредитного договору, виникло право на захист свого порушеного права шляхом примусового виконання обов`язку в натурі шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором.

Разом із тим, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по щомісячним процентам в розмірі 216500,05 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою, що АТ «Таскомбанк» не заявляв таких вимог, натомість просив стягнути заборгованість по комісії в розмірі 216500,05 грн., отже, суд вийшов за межі позовних вимог та фактично не розглянув вимоги, заявлені в позові, про що обґрунтовано зазначено відповідачем в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у відзиві на апеляційну скаргу дані доводи відповідача банком жодним чином не спростовані.

Також, зазначаючи в мотивувальній частині рішення щодо здійснення перевірки відповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, суд першої інстанції не врахував, що в розрахунку заборгованості позивачем здійснено розрахунок суми нарахованих щомісячних процентів за кредитним договором, хоча умовами кредитного договору № 169701-028 від 30 березня 2018 року стягнення щомісячних процентів не передбачено.

За положеннями ст. 1056-1 ЦК України (в редакції станом на час укладення кредитного договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення кредитного договору) передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зазначені вимоги закону не були застосовані судом першої інстанції.

Натомість, згідно умов заяви-договору від 30 березня 2018 року № 169701-028 про надання кредиту готівкою на власні потреби сторони погодили стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, разом із тим, її розмір в розрахунку заборгованості позивачем не наведено і в зміст позову до загальної суми заборгованості не включено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по щомісячним процентам в розмірі 216500,05 грн. ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 216500,05 грн., апеляційний суд виходить із того, що у позові не включено дану складову заборгованості до загальної суми заборгованості 389610,77 грн. (а. с. 2), та не відображено її у розрахунку заборгованості (а. с. 13).

Підстави позову АТ «Таскомбанк» під час розгляду справи в суді першої інстанції не уточнювалося, і у відзиві на апеляційну скаргу пояснення щодо зазначених обставин не надано.

За змістом ст. 81 ЦПК України сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 216500,05 грн. та про відмову в позові в цій частині.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по щомісячним процентам в розмірі 216500,05 грн. ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в зазначеній частині, а також в частині стягнення судового збору, з прийняттям нової постанови про відмову в позові про стягнення заборгованості по комісії за кредитним договором.

Під час звернення до суду з даним позовом позивачем АТ «Таскомбанк» понесено судові витрати в розмірі судового збору 5844 грн., відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 8766,24 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 44 % (173110,72 грн. з заявлених до стягнення 389610,77 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2571,36 грн. пропорційно до його задоволення, а з позивача на користь відповідача - судовий збір в розмірі 4909,09 грн. пропорційно до задоволення апеляційної скарги, остаточно з позивача на користь відповідача шляхом зустрічного зарахування підлягає стягненню судові витрати в розмірі 2337,73 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року скасувати в частині стягнення заборгованості по щомісячним процентам в розмірі 216500,05 грн. та в частині стягнення судового збору та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в позові Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії за кредитним договором.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (м. Київ вул. С. Петлюри 30 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2337,73 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.