Провадження № 2/750/80/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Аушевої М.Ю.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович,

в с т а н о в и в:

10.07.2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, в якому просив: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 1459; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,1000 га, з яких: 0,0555 га - рілля 0,0145 га - сади, 0,0072 га - під житловою забудовою одно- та двохповерховою, 0.0079 га - під житловою забудовою одно- та двохповерховою, 0.0079 га під житловою забудовою одно- та двохповерховою кадастровий номер земельної ділянки :02:027:5015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 10.05.2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 1460.

Обґрунтовано позов тим, що ОСОБА_1 є особою похилого віку та інвалідом II групи, з причин загального захворювання. Позивачу на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 на підставі відповідного договору дарування житлового будинку посвідченого 28 лютого 1996 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К. за реєстровим №2-1538 та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧИ №077075 від 17 вересня 2004 року. У 2019 року до позивача звернулася його племінниця, відповідач по справі - ОСОБА_2 , котра, зловживаючи довірою ОСОБА_1 та користуючись хворобами позивача, запропонувала йому оформити з нею договір довічного утримання, взамін чого пообіцяла надавати йому при необхідності допомогу на лікування в разі його захворювання, доглядати за будинком та прибудинковою територією, надавати регулярну матеріальну допомогу як грошовими коштами, так і придбанням необхідних позивачу товарів та продуктів харчування, взамін чого запропонувала позивачу здійснити передачу їй у власність належних ОСОБА_1 на праві приватної власності наведених вище житлового будинку та земельної ділянки після смерті останнього. На підтвердження своїх дійсних намірів щодо укладення договору довічного утримання відповідач, придбала позивачу смартфон із відповідною сім-карткою та вказала, що він завжди може звертатися до неї за будь-якою допомогою, почала надавати йому регулярно грошову допомогу, а також продукти харчування та спиртні напої. Позивач погодився на укладення договору довічного утримання та в приміщенні нотаріальної контори нотаріус дійсно запропонував ОСОБА_1 прочитати зміст договорів, проте позивач довіряв відповідачу та підписав наданий йому примірник договору, не читаючи його змісту, оскільки достеменно був впевнений в тому, що підписує саме договір довічного утримання. Примірники укладених договорів позивачу надані не були, оскільки ОСОБА_2 повідомила позивача, що договір буде зберігатися у неї. 10 травня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. було посвідчено за реєстровим № 1459 договір дарування житлового будинку, у відповідності до якого ОСОБА_1 подарував (безоплатно передав у власність) своїй племінниці ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та за договором дарування земельної ділянки від 10 травня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. за реєстровим № 1460 подарував (безоплатно передав у власність) своїй племінниці ОСОБА_2 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідач близько чотирьох місяців після укладення оспорюваних договорів особисто регулярно надавала ОСОБА_1 грошові кошти та матеріальну допомогу в інших видах (продукти харчування, алкогольні напої), проте у вересні 2019 року повідомила позивача, що має намір їхати на заробітки до іншої держави, можливо Російської Федерації, а тому в подальшому буде пересилати йому грошові кошти поштовими грошовими переказами. В період з вересня 2019 року по лютий 2020 року ОСОБА_1 надходили щомісячно від відповідача ОСОБА_2 грошові поштові перекази з відповідного поштового відділення міста Сургут Російської Федерації, останній датовано 10 лютого 2020 року. ОСОБА_1 в силу свого похилого віку та внаслідок наявності хронічного стійкого захворювання, в тому числі алкогольної залежності, перебування на обліку в КПП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» помилявся щодо правової природи договорів, прав та обов`язків сторін, які для нього мають істотне значення, та вважав, що ним фактично був укладений договір довічного утримання, в зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подавала.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В підготовчому засіданні позивач та його представник двічі не приймали участі в засіданні.

У судовому засіданні 14.12.2023 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач пояснив, що підписав договір та не думав, що його племінниця має намір обманути.

В судовому засіданні 15.12.2023 задоволено клопотання представника позивача про надання додаткового часу для надання медичної документації позивача необхідної для призначення та проведення експертизи, в зв`язку з чим в судовому засіданні продовжено перерву до 22.12.2023. В судовому засіданні 22.12.2023 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічної лікарня» Чернігівської обласної ради медичні картки амбулаторного та стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В судове засідання 05.01.2024 року представник позивача не з`явилась подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 05.01.2024 року призначено судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проведення експертизи доручено Чернігівській філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Витрати за проведення експертизи покладено на позивача.

23.02.2024 на адресу суду повернуто ухвалу без виконання в зв`язку з тим, що оплату за проведення експертизи позивачем здійснено не було, зокрема підтвердження оплати за експертизу не надходило.

Ухвалою суду від 23.02.2024 скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.01.2024 року про призначення по справі судово-психіатричної експертизи та призначено судове засідання на 08.03.2024.

07.03.2024 року на електронну адресу суду представник позивача надіслала клопотання про розгляд справи, призначеної на 08.03.2024 року, без її участі та про доручення проведення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_1 Державній установі «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», оскільки враховуючи скрутне матеріальне становище позивача вартість експертизи, визначена Чернігівською філією судово-психіатричних експертиз є дуже високою для останнього.

Однак, суд, керуючись основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи, відмовив представнику позивача в задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_1 Державній установі «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», оскільки представник позивача мала можливість завчасно з`ясувати вартість експертизи в різних експертних установах. При цьому, суд врахував, що позивач та її представник повідомлені про дату, час та місце розгляду справи,

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалась в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, до суду подавав клопотання про розгляд справи без його участі.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 на підставі відповідного договору дарування житлового будинку посвідченого 28 лютого 1996 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К. за реєстровим №2-1538 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧИ №077075 від 17 вересня 2004 року.

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05.02.2020 року від 2107 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Актом про фактичне проживання особи за місцем реєстрації від 18.02.2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 , 1959 року народження зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

10 травня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. було посвідчено за реєстровим № 1459 договір дарування житлового будинку, у відповідності до якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки за реєстровим № 1460 у відповідності до якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, з яких: 0,0555 га - рілля 0,0145 га - сади, 0,0072 га - під житловою забудовою одно- та двохповерховою, 0.0079 га - під житловою забудовою одно- та двохповерховою, 0.0079 га під житловою забудовою одно- та двохповерховою кадастровий номер земельної ділянки :02:027:5015. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.14 - 16).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ч. 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п. 4.1 договору дарування житлового будинку, вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами їм роз`яснено нотаріусом. Сторони стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачено статтями 234, 235 Цивільного кодексу України. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального (а.с. 14 зв.).

Відповідно до умов договору дарування земельної ділянки, зокрема п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.4 сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними. Укладення договору відповідає їх інтересам. Волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі. Умови договору є зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін (а.с.16 зв.)

За нормою ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За нормою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач просить визнати недійсними договори дарування з посиланням на норми ст. ст. 215, 203, 225, 230 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно положень ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, підстави та обґрунтування позову з посиланням на те, що позивач на момент укладення договору дарування не усвідомлював значення своїх дій, а також на те, що відповідач ввела позивача в оману, є взаємовиключними та не можуть поєднуватися, оскільки наведена норма ст. 225 ЦК України передбачає перебування особи у стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки людина неспроможна розуміти значення своїх дій або керувати ними, через що укладений правочин не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення цивільних прав і обов`язків, а норма ст. 230 ЦК України застосовується при укладенні правочинів з вадами волі, тобто за умов, що перешкоджають вільному формуванні волі сторони за результатом навмисних дій іншого учасника правочину, який вводить в оману стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін (повідомлення неправдивих відомостей, навмисне замовчування обставин, значення яких може перешкодити здійсненню правочину тощо).

Згідно довідки Клініки доктора Сороки від 21.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 одноразово звертався за допомогою 01.10.2000 року з проханням провести йому антиалкогольне лікування. Йому була надана психотерапевтична допомога в якості кодування від вживання алкогольних напої строком на 10 років (а.с. 17).

Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу № 466 від 25.05.2023 року ОСОБА_1 , 1959 року народження, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу встановленої безстроково з 2023 року потребує постійного стороннього догляду (а.с. 22).

ОСОБА_1 безстроково встановлено 2 групу інвалідності, огляд - вперше, за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.05.05.2023 (а.с. 23).

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня від 23.02.2023 року № 01-04/226 повідомлено, що згідно даних наявної медичної документації на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 останній перебуває під спостереженням лікаря-психіатра диспансерного психіатричного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні з приводу свого захворювання. Проте, оцінка впливу розладів психіки на здатність особою усвідомлювати свої дії та керувати ними не відноситься до компетенції закладу охорони здоров`я (а.с.29).

На запит суду Комунальне некомерційне підприємство Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня листом від 28.12.2023року № 669 повідомила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не звертався (а.с. 83 зв.).

Для визначення психологічного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою суду від 05.01.2024 року призначалася судово-психіатрична експертиза проведення якої було доручено Чернігівській філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та витрати за проведення експертизи покладено на позивача.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

23.02.2024 на адресу суду повернуто ухвалу без виконання в зв`язку з тим, що оплату за проведення експертизи позивачем здійснено не було (підтвердження оплати за експертизу не надходило).

Обставини того, що ОСОБА_1 мав захворювання, що вплинули на його психічний стан на час підписання спірних договорів дарування, а саме 10.05.2019 року, не підтверджені зібраними по справі доказами.

Не доведено суду також жодними доказами, що позивач мав бажання укласти саме договір довічного утримання.

Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, з підстав заявлених позивачем, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13.03.2024.

Суддя Л.В. Карапута