Справа № 358/158/24 Провадження № 2/358/347/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з січня 2020 по листопад 2023 в розмірі 48 189,10 грн та витрати на правничу допомогу 5 000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням суду та від якого сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає із нею. Рішенням суду від 20.06.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 18.04.2017 і до досягнення дочкою повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним виникла заборгованість по виплаті аліментів в сумі 46 502,50 грн. Пеня, згідно розрахунку, складає 48 189,10 грн, яку просить стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 31.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.

12.02.2024 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність вини у виникненні заборгованості, сплату всієї суми заборгованості позивачу. Зазначив, що виплачував аліменти згідно розрахунку наданого державним виконавцем та його не повідомляли про необхідність сплачувати аліменти в більшому розмірі, адміністративних протоколів у відношенні нього щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів на складали. В грудні 2023 йому стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Розуміючи свій батьківський обов`язок він вжив заходів з погашення заборгованості та станом на 01.02.2024 наявна переплата зі сплати аліментів в сумі 505,30 грн. Свідченням відсутності у нього вини щодо несплати аліментів вважає те, що аліменти ним сплачувалися систематично, після повідомлення його про наявність заборгованості він її погасив та продовжує сплачувати аліменти в повному розмірі згідно нового розрахунку. Крім того, відповідач просив проводити розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Інших заяв по суті справи не надходило.

14.02.2024 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, дослідив письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 358/566/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 18.04.2017 і до досягнення дочкою повноліття.

Згідно наданої Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі довідки від 15.12.2023, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 складає 46 502,50 грн.

Згідно наданої Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі довідки від 08.02.2024 № 4441/24.5-43, яка долучено відповідачем до відзиву, станом на 01.02.2024 заборгованість у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки, відсутня.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та ч.1 ст.9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), а тому суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує такі при вирішенні даного спору.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі від 15.12.2023, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 складала 46 502,50 грн.

Обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам в сумі 46 502,50 грн., сторонами не оскаржувався, доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, суду не надано, а тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і бере його до уваги при ухваленні вказаного рішення.

З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались не в повному обсязі протягом 2020 року в сумі 1500 грн (нараховано 1821 грн); 2021 1500 грн (нараховано 1939 грн), 2022 1500 грн (нараховано 3186 грн), 2023 1700 грн (нараховано 3186 грн). Даний розрахунок ніким не оскаржувався та був використаний позивачем при розрахунку суми неустойки (пені).

Відповідач проти даного розрахунку заборгованості заперечував, вказував на те, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх посадових обов`язків та зазначив у відзиві, що станом на 01.02.2024 він не має заборгованості по сплаті аліментів.

Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 08.02.2024, відповідач почав погашати заборгованість, яка виникла на 01.12.2023 лише з січня 2024.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 572/1762/15ц, провадження № 14-37цс18), викладено правову позицію, відповідно до якої неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Розмір пені за заявлений в позові період складає 48 189,10 грн., при цьому виходячи із даних вказаних у розрахунках державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів склала 46 502,50 грн.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів за вказаний період, а також невірності вищевказаного розрахунку та неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця. Розрахунок державного виконавця від 15.12.2023 відповідач не оскаржував, а також не оскаржував дій державного виконавця.

Наявність в матеріалах справи іншого розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця станом 31.01.2024 та довідки від 08.02.2024 про відсутність заборгованості не спростовують висновок суду про обгрунтованість звернення позивача до суду із вимогами про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на підставі розрахунку заборгованості по аліментах від 15.12.2023, який був наданий останній державним виконавцем у встановленому законом порядку.

Відповідно до розрахунку позивача, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з січня 2020 по листопад 2023 включно становить 48 189,10 грн. В той же час, з урахуванням положень ч.1ст.196 СК України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 46 502,50 грн, оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, що не перевищує 100% заборгованості за заявлений у позові період у розмірі 46 502,50 грн.

Як передбачено ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Про зменшення неустойки відповідач не заявляв.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023; розрахунок від 26.01.2024 із зазначенням характеру правничої допомоги, кількості витраченого часу, вартості робіт; акт виконаних робіт від 31.01.2024.

За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 01.09.2022 по справі № 640/16093/21.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у попередній консультації, здійсненні аналізу судової практики, складання заяви по суті справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач отримала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі зазначеному позивачем 5000 грн, оскільки вказаний розмір не є завищеним, такі витрати мають розумний характер є співмірними із часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, значенням справи для позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 гривень.

Керуючись ст. ст.19, 81, 141, 223, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 46 502,50 грн (сорок шість тисяч п`ятсот дві гривні 50 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець