Постанова

Іменем України

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 753/16273/22

провадження № 61-9976св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ),

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», начальник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Заєць Анатолій Миколайович

розглянув у порядку письмового позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у складі судді Коренюк А. М. та постанову Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. О.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», начальник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Заєць Анатолій Миколайович та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ )), що полягає у відмові зняти арешт з майна заявника, накладений у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Скарга мотивована тим, що на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І. М. від 14 березня 2014 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 387 938,41 грн державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

На виконання дубліката виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США та пені у розмірі 1 500 000,00 грн Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

У межах указаних виконавчих проваджень застосовано заходи примусового виконання, зокрема, накладено арешти на майно та кошти ОСОБА_1

10 липня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» продав право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № ML-009/454/2007 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», яке того ж дня за договором відступлення права вимоги (цесії) відступило на користь ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

29 жовтня 2019 року у справі № 753/16296/14 ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США та пені у розмірі 1 500 000,00 грн, замінено стягувача на ОСОБА_2

17 грудня 2019 року у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 старший державний виконавець Осовська В. В. прийняла постанови про повернення виконавчих документів стягувачам через відсутність майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

10 грудня 2020 року ОСОБА_2 простив ОСОБА_1 борг за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США, пені у розмірі 1 500 000,00 грн та судового збору у розмірі 3 828,96 грн у повному обсязі.

Зважаючи на прощення боргу, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа (дубліката виконавчого листа) таким, що не підлягає виконанню, однак йому було відмовлено.

04 грудня 2022 року представник заявника звертався до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою та адвокатським зверненням про зняття арештів з майна. Однак, заявнику було відмовлено у задоволенні заяви.

Вважаючи, що така бездіяльність державного виконавця суперечить частині першій статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), ОСОБА_1 просив:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А. М., що полягає у відмові зняти арешт з майна ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях НОМЕР_4 та № НОМЕР_3;

- зобов`язати начальника Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А. М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешт з коштів ОСОБА_1 , накладеного постановою старшого державного виконавця Осовською В. В. від 27 травня 2019 року про арешт коштів, що містяться на всіх рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема на рахунках, відкритих в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк», Акціонерному товаристві «УніверсалБанк», Акціонерному товаристві «Ощадбанк», у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, за виконавчим написом № 935, виданим 14 березня 2014 року;

- зобов`язати начальника Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А. М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешти (заборони відчуження) з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема, накладеного постановою старшого державного виконавця Осовської В. В. від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, за виконавчим написом № 935, виданим 14 березня 2014 року;

- зобов`язати начальника Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А. М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешти (заборони відчуження) з коштів та всього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які були накладені державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 за дублікатом виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

16 лютого 2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів до зняття арешту з майна, накладеного в межах виконання виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., - закрито з тих підстав, що скарга у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

16 лютого 2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII відповідно до вимог цього Закону не встановлює прямого обов`язку у державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

31 травня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заведія В. І. залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги, залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заявником доведено припинення зобов`язання за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року. Разом з тим, постановою старшого державного виконавця Дарницького ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. від 05 грудня 2019 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 138 793,84 грн і доказів його сплати заявником не надано. Зазначене свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для зняття арешту з майна боржника, оскільки виконавче провадження не закінчено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

04 липня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, ухвалити нове рішення про задоволення скарги на дії державного виконавця або направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах:

- Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, відповідно до яких наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також будь-яких відомостей щодо рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном;

- Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 824/171/18-а, від 31 березня 2021 року у справі № 420/1536/19, за змістом яких підставою для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення державним виконавцем дій з фактичного стягнення із боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується від розміру фактично стягнутих сум.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що у матеріалах справи не міститься інформації про вчинення державним виконавцем у примусовому порядку стягнення із ОСОБА_1 на користь стягувача зазначених у виконавчому документі коштів, тобто що державний виконавець фактично вчиняв дії щодо виконання такого виконавчого документа.

При цьому державний виконавець не повідомляв заявника про ухвалення постанови від 05 грудня 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 138 793,84 грн.

Зазначив, що суд апеляційної інстанції залишив без розгляду його клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув апеляційну скаргу без його участі, чим порушив норми цивільного процесуального права.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

05 липня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу за провадженням № 61-9976ск23 призначено судді-доповідачеві Погрібному С. О., судді, які входять до складу колегії: Ступак О. В., Гулейков І. Ю.

18 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О., Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 753/16273/22 та витребувано її із Дарницького районного суду міста Києва.

15 серпня 2023 року справа № 753/16273/22 надійшла до Верховного Суду.

12 січня 2024 року розпорядженням заступника керівника Апарату-Керівника секретаріату О. Грицик у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О. на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д. відповідно до підпунктів 2.3.25 та 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 зі змінами та доповненнями, розділу 4.2 тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, та рішень зборів суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року № 9 «Про обрання суддів до Великої Палати Верховного Суду» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи за касаційним провадженням № 61-9976ск23.

12 січня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 753/16273/22 (провадження № 61-9976ск23) призначено судді-доповідачу Ситнік О. М., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Пророк В. В.

16 січня 2024 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 753/16273/22 (провадження № 61-9976ск23) призначено судді-доповідачу Ситнік О. М., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Пророк В. В.

Підставою здійснення повторного перерозподілу було увільнення від роботи судді Калараша А. А. на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність начальника Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А. М. щодо незняття арешту з його майна у двох виконавчих провадженнях: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Щодо виконавчого провадження № НОМЕР_2

14 березня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. видано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 935, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 і передану в іпотеку на підставі іпотечного договору від 04 грудня 2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 100 122,73 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 46 168,22 долари США, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн, всього - 1 386 238,41 грн (т. 1, а. с. 26).

20 травня 2016 року постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Головкова Ю. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 про стягнення боргу у розмірі 1 387 938,41 грн (т. 1, а. с. 91).

27 травня 2019 року постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 144, 145).

27 травня 2019 року постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на карткових рахунках і належать боржнику ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 40, 41).

05 грудня 2019 року постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 138 793,84 грн (т. 1, а. с. 146).

17 грудня 2019 року постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 повернуто стягувачеві ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчий документ на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (т. 1, а. с. 17).

У справі, що переглядається, 16 лютого 2023 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, закрито з тих підстав, що заявник оскаржує дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення у цивільній справі, а документа, виданого приватним нотаріусом, тому скарга у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В апеляційному порядку зазначена ухвала не оскаржувалася і не переглядалася.

Щодо виконавчого провадження № НОМЕР_3

25 грудня 2014 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2016 року, у справі № 753/16296/14, задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США, пеню у розмірі 1 500 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 828,96 грн.

14 березня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США та пені у розмірі 1 500 000,00 грн (т. 1, а. с. 15, 16).

29 травня 2019 року постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про примусове виконання дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США та пені у розмірі 1 500 000,00 грн (т. 1, а. с. 212).

29 травня 2019 року постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 217, 218).

24 жовтня 2019 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у виконавчому провадженні з виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва, зміненого рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2016 року, замінено первісного стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг України» його правонаступником ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 4-6).

17 грудня 2019 року постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 повернуто стягувачеві виконавчий документ на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (т. 1, а. с. 13, 14).

10 грудня 2020 року ОСОБА_2 простив ОСОБА_1 борг за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року у справі № 753/16296/14 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 873,20 доларів США, пені у розмірі 1 500 000,00 грн та 3 828,96 грн судового збору у повному обсязі (т. 1, а. с. 33).

22 грудня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 таким, що не підлягає виконанню, відмовлено з тих підстав, що прощення боргу не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також оскільки відсутнє відкрите виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 28-31).

Суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні скарги у частині вимог щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Справа переглядається у касаційному порядку тільки за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктом 1частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина першої статті 74 Закону № 1404-VIII).

Згідно із положеннями статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент звернення заявника з заявою про зняття арешту з майна) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Згідно із частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина друга статті 40 Закону № 1404-VIII).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов'язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення стягувачеві виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повідомив виконавчу службу про прощення стягувачем ОСОБА_2 боргу за дублікатом виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 та просив зняти арешт із належного йому майна. При цьому виконавчою службою не оспорювався факт відсутності заборгованості за дублікатом виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14 після повернення виконавчого документа стягувачу у грудні 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції керувався тим, що заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженніщодо незняття арешту з майна боржника під час повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця з тих підстав, що постановою старшого державного виконавця Дарницького ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. від 05 грудня 2019 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 138 793,84 грн і доказів його сплати заявник не надав, тому відсутні підстави для зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

З такими висновками погодитися не можна, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що постанова старшого державного виконавця Дарницького ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Осовської В. В. від 05 грудня 2019 року про стягнення боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 138 793,84 грн винесена у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 14 березня 2014 року № 935 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі: 100 122,73 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 46 168,22 долари США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 700,00 грн - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, всього - 1 386 238,41 грн (т. 1, а. с. 146).

Тобто у межах виконавчого провадження, скаргу щодо якого про бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна за постановою від 27 травня 2019 року, закрито ухвалою суду першої інстанції від 16 лютого 2023 року з тих підстав, що вона підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначену ухвалу суду першої інстанції заявник в апеляційному порядку не оскаржив, скаргу ОСОБА_1 у цій частині апеляційний суд не переглядав, тому суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги постанову старшого державного виконавця від 05 грудня 2019 року про стягнення виконавчого збору, винесену у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса.

Щодо виконавчого провадження № НОМЕР_3 (відкритого на виконання дубліката виконавчого листа), саме щодо якого апеляційний суд переглядав відмову суду першої інстанції про задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна за постановою від 29 травня 2019 року, то матеріали справи постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не містять. Не містять матеріали справи і доказів про наявність у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що висновок апеляційного суду про припинення зобов`язань за рішенням суду про стягнення заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_3 є обґрунтованим. Однак при цьому апеляційний суд не звернув уваги, що Дарницьким ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надано фотокопії обох виконавчих проваджень - і № НОМЕР_2, і № НОМЕР_3. При цьому врахував постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, ухвалену у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, провадження за яким у справі закрито.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернули та не врахували їх при ухваленні судових рішень.

З урахуванням системного тлумачення вимог статей 40, 59 Закону № 1404-VIII колегія суддів висновує, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про прощення боргу, за відсутності постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин та враховуючи прощення стягувачем боргу боржнику, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), на які обґрунтовано послався заявник у своїй касаційній скарзі.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Суди під час розгляду скарги ОСОБА_1 , встановивши обставини справи, зробили помилковий висновок про відсутність підстав для її задоволення в частині зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника, накладений згідно з постановою державного виконавця від 29 травня 2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_3.

Посилання в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 817/171/18-а, від 31 березня 2021 року у справі № 420/1536/19, не є належним, оскільки правовідносини у цих справах (скарги на дії державних виконавців щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору) не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається.

Щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права

22 березня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Заведія В. І. на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року.

25 квітня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні у суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи на 31 травня 2023 року об 11 год., про що 02 травня 2023 року учасникам справи надіслано судові повістки-повідомлення (т. 2, а. с. 130).

30 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Заведій В. І. звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з тих підстав, що 31 травня 2023 року об 11 год. 30 хв. він братиме участь у розгляді Північним апеляційним господарським судом справи № 910/18959/20. Просив визнати причину неявки в судове засідання поважною, не розглядати апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 та його представника, дату і час судового засідання у справі узгодити із представником ОСОБА_1 - адвокатом Заведієм В. І. (т. 2, а. с. 143, 144).

Відповідно до частин першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями статей 450, 372 ЦПК України, розглянула клопотання представника заявника і зробила висновок про можливість розгляду справи за відсутності заявника та його представника, що не з`явились, з посиланням на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (т. 2, а. с. 157, 158).

Враховуючи, що представник заявника був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді апеляційної інстанції 31 травня 2023 року, проте у судове засідання не з`явився, апеляційний суд розглянув клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи і надав йому відповідну оцінку, що є дискреційним повноваженням суду, тому відсутні підстави для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права при розгляді справи.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 2322/395/11, від 10 січня 2023 року у справі № 462/629/20, від 12 січня 2023 року у справі № 161/12311/14-ц.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень, та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги частково.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За вимогами статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 076,60 грн (536,80 грн судового збору за подання заявником апеляційної скарги + 536,80 грн за подання заявником касаційної скарги).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419, 451, 452 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги стосовно незняття арешту на майно боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Осовської В. В. від 29 травня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14, скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) у частині незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Осовської В. В. від 29 травня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) стосовно незняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Осовської В. В. від 29 травня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа від 14 березня 2019 року № 753/16296/14, та зобов`язати державного виконавця (службову особу) зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Стягнути з Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 076,60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк