РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Кондрашин В.Р.

представник відповідача - Смикова В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», з участю третьої особи: ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим, зобов`язання до вчинення дій, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення з реєстру заборон відповідного запису

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся до суду із позовом про визнання договору іпотеки припиненим, зобов`язання до вчинення дій, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення з реєстру заборон відповідного запису, до якого просить визнати припиненим договір іпотеки від 11 лютого 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та громадянином України ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), посвідченого Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу за реєстровим №910; зняти заборону (реєстраційний номер №11908199), яка була накладена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрована в реєстрі за №6563074, на відчуження нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 63,7 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис з реєстраційним №11908267 від 11.02.2008р. про обтяження на нерухоме майно, а саме відносно квартири загальною площею 63,7кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ПАТ «Універсал Банк»() повернути позивачеві оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру, а саме свідоцтво на право власності на не рухоме майно № НОМЕР_2 виданого 10.11.2015р. та технічний паспорт на нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 63,7кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та Стягнути з ПАТ «Універсал Банк»() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20коп. за сплату судового збору та 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00коп. на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що АТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 11.02.2008р. було укладено Кредитний договір №049-2008-207 (надалі - Кредитний договір) на загальну суму 114679,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 01.02.2035р. Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2 підтверджується заяво. На видачу готівки №049B04 від 11.02.2008р. В подальшому, до вказаного Договору були укладені додаткові угоди.

Одночасно з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені Договори поруки.

Також, на виконання положень Кредитного договору, між Банком, як Іпотекодержателем та громадянином ОСОБА_3 , що виступив як Іпотекодавець, укладено Договір іпотеки, посвідчений Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу, 11.02.2008р. та зареєстрованого в реєстрі за №910 (надалі - Договір іпотеки)

Відповідно до умов Договору іпотеки, предметом іпотеки було майно, а саме квартира АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні загальною площею 63,7 кв.м.

28.04.2009р. між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додатковий договір до Договору іпотеки, посвідчений Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №570.

Згідно умов Договору, Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань Боржника ( ОСОБА_2 ) перед Іпотекодержателем (Банком), що виникли з Основного договору (Кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого мав прострочену заборгованість за кредитом.

29.09.2011р. за №049/911 та 29.09.2011р. за №049/912 ОСОБА_2 було надіслано листи-вимоги про сплату заборгованості, однак відповіді отримано не було. Такі самі листи-вимоги було направлено і поручителям: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до змісту цих листів, Банк вказав: «Банк вимагає від Позичальника сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за Кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги».

Вказані вимоги Банку залишено без реагування, у зв`язку з чим Банк 05.01.2012р. звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №049-2008-207 від 11.02.2008р.(судова справа №1304/530/2012)

20.08.2012 року Галицьким районним судом м. Львова у справі №1304/530/2012 було винесено рішення яким позов задоволено повністю. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Зазначає, що відповідач змінив строк дії кредитного договору та пропустив строк на звернення до виконавчої служби по рішенню суду більше, чим на 10,5 років, відтак стверджує, що строк іпотечного договору також був змінений, а тому окремо по ньому не можуть бути заявлені будь-які претензії.

Також стверджує, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання, іпотека припиняється, а записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном, а отже належним способом захисту є визнання іпотеки за іпотечним договором припиненою (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 918/319/19). У зв`язку з чим, просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 05.05.2023 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.11.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з`явився, втім представник позивач подав заяву від 18.12.2023р., з якої видно, що вона просить справу заслухати у відсутності сторони позивача.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, надав аналогічні пояснення викладеним до писмових пояснень та зазначив, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.08.2012 року у справі №1304/530/2012 залишається боржником не виконане. Банк має намір користатись своїм законним правом та стягнути прострочену заборгованість будь-яким законним способом. Крім того зазначає, що Банк після закінчення строку дії кредитного договору має право на отримання сум передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним. Крім цього, посилається на висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 753/19160/16-ц, до якого Верховний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які, встановивши, що заборгованість за основним (кредитним) зобов`язанням не погашена, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення обтяження, у зв`язку із чим правомірно відмовили у позові. Тому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності позивача, його представника та третьої особи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно із вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 11 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №049-2008-207 на загальну суму 114679,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 01 лютого 2035 року.

11 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та майновим поручителем ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, який посвідчений Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу за реєстровим №910 та предметом якого є квартира загальною площею63,7 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення виконання кредитного кредиту №049-2008-207 від 11 лютого 2008 року,

28 квітня 2009 року правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та майновим поручителем ОСОБА_3 укладено додатковий договір до Договору іпотеки 11 лютого 2008 року, посвідченого Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу за реєстровим №910;

У результаті невиконання позичальником ОСОБА_2 договірних зобов`язань виникла заборгованість за вищевказаним Кредитним договором, у зв`язку із чим ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2012 року у справі № 1304/530/2012 позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» прострочену заборгованість по кредиту 311,5 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 2490,85 грн.; суму дострокового стягнення кредиту 113322,67 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 905436,80 грн.; відсотки 1764,07 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 13998,7 грн., а всього заборгованість у сумі 128572,27 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіцій2ним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1027279,58 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 219,00 гривень

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Даних про виконання цього рішення суду матеріали справи не містять.

При цьому, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджувався би факт повного виконання позивальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за згаданим кредитним договором №049-2008-207 від 11 лютого 2008 року, перед АТ«Універсал Банк».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»)

За приписами статей 3,17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що відсутня жодна із наведених вище обставин для припинення іпотеки, Іпотечний договір не може бути припиненим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 753/19160/16-ц погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які, встановивши, що заборгованість за основним (кредитним) зобов`язанням не погашена, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення обтяження, у зв`язку із чим правомірно відмовили у позові.

У постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 906/1130/17 викладено правову позицію, відповідно до якої вважаються правильними висновки суду про наявність правових підстав для визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором у разі надання Позивачем доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за Кредитним договором.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Відтак, оскільки основне зобов`язання позичальником за кредитним договором не виконано, суд приходить до висновку, що підстави для припинення іпотечного договору з цієї підстави відсутні.

Крім цього, твердження представника позивачки, що відповідач змінив строк дії кредитного договору та пропустив строк на звернення до виконавчої служби по рішенню суду більше, чим на 10,5 років, відтак стверджує, що строк іпотечного договору також був змінений, а тому окремо по ньому не можуть бути заявлені будь-які претензії, судом також не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу рішення, оскільки такий є безпідставні та не ґрунтуються на нормах права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизовано вищевказаний висновок та зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Натомість слід зазначити, що саме по собі посилання представника позивача на справу з подібними правовідносинами, викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 918/319/19, не має правового значення для справи, яка є предметом розгляду даного спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язкув натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Окрім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При цьому, представником позивачки не обґрунтовано, які саме права позивачки підлягають захисту у даній справі, не мотивовано, яким саме чином та які її права порушуються відповідачем.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на наведене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, та з урахуванням встановлених обставин справи, а саме наявності невиконаного позивальником основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого стороною позивача не оспорюються, суд вважає, що позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав припинення іпотеки, а тому у позові слід відмовити.

Позовні вимоги про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення з реєстру заборон відповідного запису, зобов`язання повернути позивачеві оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру не підлягають задоволенню, оскільки мають похідний характер та є безпідставними.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові покладається на позивача.

Таким чином, оскільки судом в позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», з участю третьої особи: ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим, зобов`язання до вчинення дій, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення з реєстру заборон відповідного запису відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі

позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач Акціонерне товариство «Універсал Банк», Код , місцезнаходження: м. Київ вул. Автозаводська, 54/19.

третя особа ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного судового рішення - 22.02.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.