справа № 567/3/22
провадження № 61-5252сво23
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Грушицького А. І. на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агро», про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 19 лютого 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» задовольнив.
Заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 31 травня 2022 року, додаткове рішення Острозького районного суду Рівненської області від 01 серпня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2023 року скасував і ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуюсь із висновком об`єднаної палати, на підставі статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку на вказану постанову.
У позовній заяві позивач просила суд:
- зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути їй спірну земельну ділянку;
- скасувати відповідне рішення державного реєстратора.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком.
Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила із необхідності вирішення питання щодо можливості встановлення факту неукладеності договору за відсутності висновку судово-почеркознавчої експертизи.
Вказана процесуальна проблема залишилась поза увагою об`єднаної палати, разом з тим в задоволенні позову відмовлено з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) не є релевантними до справи, що знаходилась на розгляді об`єднаної палати, оскільки у справі № 513/879/19 було заявлено лише позовну вимогу про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Вимогу про повернення земельної ділянки заявлено не було.
У цій справі така вимога була заявлена.
Негаторний позов (стаття 391 ЦК України) - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею.
Цей спосіб захисту права власності був відомий ще римському праву, про що свідчить і його назва («actio negatoria» - буквально «заперечує позов»).
На мою думку, неможливо ствержувати про неефективність чи неналежність такого способу захисту як негаторний позов у цьому земельному спорі, враховуючи, що такий спосіб захисту існує багато століть та прямо передбачений в українському законодавстві.
Більш того, Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), з урахуванням уточнення, внесеного постановою від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначила: «зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок».
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.34, 7.35 вказаної постанови також вказала, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.
Отже, об`єднана палата не врахувала, що у цій справі позивач, крім вимоги про скасування рішення державного реєстратора, також заявила вимогу про повернення земельної ділянки.
Тому, на мою думку, об`єднана палата мала би не відмовляти в позові за неналежністю позовних вимог, а вирішити по суті позовну вимогу про повернення земельної ділянки (негаторний позов), за наслідками чого зробити висновок щодо застосування норм процесуального права із порушених в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати питань.
При цьому, цілком погоджуюсь, що вимоги про скасування рішень державного реєстратора носять похідний, певною мірою суто технічний характер. Судове рішення про задоволення негаторного позову має бути достатньою підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача, за аналогією як рішення суду про виселення чи втрату права на житло є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи.
Суддя А. І. Грушицький