Номер провадження: 22-ц/813/2632/24
Справа № 522/6827/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Шенцевої О.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Загоруйка Г.А. звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 12 червня 2014 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 668/5962/14-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 06 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення виконується в примусовому порядку. Відповідач не сплачує регулярно (щомісяця) присуджені з нього на утримання доньки аліменти, внаслідок чого згідно розрахунку державного виконавця утворилась заборгованість, яка станом на 24 березня 2023 року складає 150809,73 грн.

Тому із посиланням як на правову підставову своїх вимог на ч. 1 ст. 196 СК України позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути неустойку (пеню) за період з серпня 2021 року по 24 березня 2023 рку в розмірі суми заборгованості - 150809,73 гривень.

До позовної заяви позивачка додала попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які очікуються у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 18760 грн, надавши детальний опис робіт та розрахунок витрат, а також договір про надання правничої допомоги № 20/2019 від 15 листопада 2019 року, додаток № 1 до договору за тарифами на послуги, акт наданих робіт від 15 листопада 2019 року.

В процесі розгляду справи представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Загоруйком Г.А. уточнювалась сума судових витрат на професійну допомогу та востаннє 19 червня 2023 року представник ОСОБА_1 просив суд вирішити питання щодо понесених судових витрат на професійну допомогу на загальну суму 12060 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з серпня 2021 року по 24 березня 2023 року у розмірі 150 809, 73 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 частково не погоджується з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року в частині розподілу судових витрат, зокрема відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, просить прийняти постанову, якою змінити заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12060 грн за надані юридичні послуги, пов`язані із підготовкою матеріалів, доказів та копій документів, подачею до суду позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, не дослідивши подані докази на підтвердження понесення таких витрат, не звернувши увагу на те, що до позовної заяви, а також до заяви про розгляд справи без участі позивачки та вирішення питання про розподіл судових витрат було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу та докази на підтвердження таких судових витрат; не звернув уваги на правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм ст. 141 ЦПК України у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, зокрема про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Пунктом 3 частини першої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, оскільки справа про стягнення пені по аліментам є малозначною в силу вимог закону, то питання щодо перегляду такого рішення в частині вирішення долі судових витрат також належить до розгляду як малозначної в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Крім того, ціна позову у справ становить 150809,73 грн, тобто ціна позову менше ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Оскільки справа є малозначною в силу вимог закону, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є заочне рішення суду в частині щодо судових витрат на професійну (правничу) допомогу та її стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи позивачці у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення витрат на правову допомогу, зокрема, судові витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, не підтверджені належними доказами, а договір про надання правової допомоги укладено ще 15 листопада 2019 року, тобто майже за 4 роки до моменту звернення до Приморського районного суду м. Одеси з даним позовом.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, що видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У справі, що переглядається, позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який становить 18760 грн, складений станом на час звернення її до суду із позовом, отже разом із першою заявою по суті справи (частина перша статті 137 ЦПК України).

Згодом позивачкою уточнено розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та визначено їх розмір наступним чином:

21 березня 2023 року усна консультація щодо порядку та підстав стягнення пені за наслідком утвореної заборгованості за нарахованими аліментами у ВП № 65816692; вивчення документів наявних у клієнта (1 година, вартість 1340 грн);

21 березня 2023 року складання та направлення адвокатського запиту у ВП № 65816692 та щодо вчинених державним виконавцем виконавчих дій; складання ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ № 1014167 (1 година, вартість 1340 грн);

24 березня 2023 року усна консультація за результатом отримання розрахунку заборгованості та у ВП № 65816692; розрахунок пені за наслідком несплати аліментів у ВП № 65816692 (1 година, вартість 1340 грн);

22 - 24 березня 2023 року складання (написання) та подання позовної заяви до Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню, нараховану за період з серпня 2021 року по 24 березня 2023 року, у розмірі заборгованості 150 809,73 грн; підготовка додатків (5 годин, вартістю 6700 грн);

клопотання від 02 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси щодо розгляду цивільної справи 522/6827/23 (1 година, вартість 1340 грн), а загалом у розмірі 12060 грн.

На підтвердження вказаного позивачкою також надано Договір про надання правової допомоги № 20/2019 від 15 листопада 2019 року, укладений між адвокатом Загоруйком Г.А. та ОСОБА_1 , додаток № 1 до Договору, в якому наведено тарифи на послуги, акт № 20/2019/522/6827/23/1 від 02 травня 2023 року наданих послуг за Договором № 20/2019 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ № 1014167 від 21 березня 2023 року (а.с. 11-12, 13, 14, 15).

Відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 20/2019 від 15 листопада 2019 року, укладеного між адвокатом Загоруйком Г.А. (Адвокат) та Абрамович О.Є. (Клієнт), адвокат приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги, наведеної у пункті 1.1, 1.2 Договору, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Порядок здійснення оплати вартості послуг визначений у розділі 4 Договору «Гонорар», відповідно до положень якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору (пункт 4.2), факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 2 до цього Договору (п. 4.6), підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура, зразок якого є Додатком 3 до договору (п. 4.7), клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури (п. 4.8), гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката, у разі проведення розрахунку готівкою Адвокат видає довідку, зразок якої є Додатком 4 до цього Договору (п. 4.9).

Згідно Акту наданих послуг від 15 листопада 2019 року, складеного адвокатом Загоруйком Г.А. та Абрамович О.Є., останній було надано послуги відповідно до положень Договору № 20/2109 про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року, підписанням цього акту ОСОБА_1 підтверджує факт належного отримання вказаних послуг, а також не має претензій до ОСОБА_3 стосовно отриманих від нього послуг.

Найменування послуг та їх вартість наведено у рахунку-фактурі № 20/2019/522/6827/23/1 від 02 травня 2023 року (а.с. 25-26).

Проте, колегія суддів вважає, що вказане не може бути взято до уваги як підстава для відповідного розподілу судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зі змісту Договору про надання правової допомоги № 20/2019 від 15 листопада 2019 року, укладеного між адвокатом Загоруйко Г.А. та Абрамович О.Є., вбачається, що Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 12 наступних календарних місяців (п. 5.1.), після закінчення строку дії Договору він пролонгації не підлягає (п. 5.2.).

Оскільки Актом наданих послуг від 15 листопада 2019 року підтверджено отримання ОСОБА_1 перелічених послуг, то слід вважати датою його підписання саме 2019 рік.

Розрахунок витрат на професійну (правничу) допомогу зроблений представником позивачки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік.

За таких обставин, коли дія договору була припинена 14 листопада 2020 року, то вищезазначені докази не є належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами щодо підтвердження понесених позивачкою у 2023 році витрат на правничу допомогу у справі про стягнення пені по аліментам за період з серпня 2021 року по 24 березня 2023 року.

Тому таке не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Саме відсутність належних та допустимих доказів витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачкою у 2023 році, за договором про надання правової допомоги, який припинив свою дію у 2020 році, є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви.

При цьому, вказане не виключає повноважень вказаного представника позивачки як адвоката, зокрема, в Одеському апеляційному суді, оскільки для його участі у справі достатнім є саме ордер.

Так, частиною першою статті 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У частині четвертій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При цьому, відповідно до п. 15 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер).

Інших доказів на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну (правничу) допомогу матеріали справи не містять.

Отже, дійшовши правильного висновку про відмову у стягненні таких витрат, суд припустився помилки щодо мотивів такої відмови.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Наведене порушення норм процесуального права, свідчать про те, що оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат на праовову допомогу підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року в частині вирішення питання щодо витрат на професійну (правничу) допомогу змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в цій частині в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 20 лютого 2024 року.

Судді: М.В. Назарова

В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко