ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 748/1993/22

провадження № 61-3988св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року в складі судді: Хоменко Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Онищенко О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 0,2855 га, з кадастровим номером :03:000:0019, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0019). Суміжними землекористувачами його земельної ділянки є ОСОБА_3 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:00108, та ОСОБА_2 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:00109.

Зазначав, що відповідачі без узгодження з ним, у порушення норм чинного законодавства, Державних будівельних норм України (далі - ДБН), правил добросусідства, облаштували частково на межі, а частково на його земельній ділянці об`єкти, зокрема: бетонну плиту, яка є частиною конструкції огорожі від сусідньої ділянки і накладається на земельну ділянку загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки, належної позивачу; дерев`яний житловий будинок, який виступає на територію його земельної ділянки без врахування відстані відповідно до правил ДБН.

Збудовані вздовж межі його земельної ділянки сусідські будівлі, споруди та огорожі земельних ділянок, конструкції покриттів цих будівель та споруд, що належать відповідачам, за місцем розташування не відповідають положенням ДБН. Також було виявлено, що відсутня водостічна система з дахів споруд та будівлі відповідачів з боку його земельної ділянки; в напрямку водоймища з боку земельної ділянки ОСОБА_2 було перекрито доступ до води шляхом зміни рельєфу берегової лінії, що перешкоджає вільному проходу вздовж берегової лінії. Під час дощів вода, стікаючи з об`єктів, будівлі, споруд відповідачів, підтоплює його земельну ділянку. Добровільно усунути перешкоди позивачу відповідачі відмовляються.

Вказані у позові обставини у сукупності становлять перешкоди у здійсненні його права користування та розпорядження належним йому майном та мають бути усунені відповідачами.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

1) визнати право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2855 га, з кадастровим номером :03:000:0019;

2) зобов`язати ОСОБА_2 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109:

- звільнити частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 від частини фундаменту металевої споруди площею 0,06 кв. м, частини дерев`яної будівлі площею 4,86 кв. м, частини споруди (навісу), що примикає до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109, яка займає 7,33 кв. м, шляхом їх демонтажу (часткового розбирання) з наступним розміщенням їх на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019; огорожу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 демонтувати та встановити на межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109;

- конструкцію покриття споруди (навісу) привести у відповідність до положення пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом зобов`язання виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів споруди (навісу) на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, а саме: змінити нахил конструкції покриття споруди (навісу) в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди (навісу) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

- кам`яну будівлю на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0109 привести у відповідність до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином: частину стіни будівлі перенести на відстань 1,0 від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019; змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі будівлі на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

- металеву споруду на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0109 привести у відповідність до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином: перенести частину стіни та фундаменту металевої споруди на відстань 1,0 від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019; змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109; виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером :03:000:0109, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, відповідно до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

3) зобов`язати ОСОБА_3 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108:

- звільнити частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 від огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, що займає 3,21 кв. м, шляхом демонтування та встановлення на межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108; частини дерев`яної будівлі площею 3,14 кв. м, шляхом їх демонтування (часткового розбирання) з наступним розміщенням на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0108 на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019;

- бетонну конструкцію, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки позивача, привести у відповідність до пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом демонтування;

- споруду, яка розташована впритул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, привести у відповідність до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», наступним чином: дерев`яну стіну споруди перенести на відстань 1,0 від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019; змінити нахил конструкції покриття споруди в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0108;

- виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі), розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, відповідно до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0108.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Чернігівський районний суд Чернігівської області ухвалою від 11 січня 2023 рокупровадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109, та ОСОБА_3 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, припинити дії, що порушують право позивача на земельну ділянку площею 0,2855 га з кадастровим номером :03:000:0019, закрив. Роз`яснив позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі у вказаній частині на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, виходив з того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду в справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Чернігівський апеляційний суд постановою від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року - без змін.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000,00 грн.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про закриття провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог, а також зазначив, що у справі № 748/35/20 та у справі № 748/1993/22 тотожними є суб`єктний склад, предмет спору та підстави позову. Оскільки ОСОБА_1 посилається на ті ж самі обставини, однак лише доповнила їх позовною вимогою про визнання права на належну йому земельну ділянку, то суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження в частині позовних вимог на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки вже ухвалено рішення з цього самого питання, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за допомогою системи «Електронний суд» подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року і постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки такі прийняті за неповного з`ясування судами обставин, що мають значення для справи, які суди вважали встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення права позивача, гарантованого статтею 55 Конституції України, а також право на доступ до правосуддя.

Суди не врахували, що порушення права власності позивача на належну йому земельну ділянку відповідачами тривають та після прийняття рішення у справі № 748/35/20 усунені не були.

Зазначає, що у справі № 748/35/20 та у справі № 748/1993/22 відсутня повна тотожність позовів. Матеріально-правові вимоги ОСОБА_1 до відповідачів щодо яких він просить ухвалити судове рішення у справі № 748/1993/22 (в оскаржуваній частині), відрізняються від його вимог, які розглядалися у справі № 748/35/20. Так вимога усунути позивачу перешкоди у користуванні частиною його земельною ділянкою площею 0,00186 га із загальної площі 0,2855 га на підставі статей 321, 391 ЦК України відрізняються від вимог - визнати право ОСОБА_1 на земельну ділянкою площею 0,2855 га з похідними вимогами припинити дії відповідачів, що порушують право позивача на земельну ділянку площею 0,2855 га на підставі частини другої статті 386 ЦК України. Крім того, позивач у цій справі просив призначити і провести комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну судову експертизу, що свідчить про відмінність предмета дослідження з предметом позову у попередній справі.

Також вказує, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, залишивши у цій справі лише вимогу про визнання права позивача на спірну земельну ділянку площею 0,2855 га, та закривши провадження в похідних вимогах, самостійно змінив як предмет, так і правові підстави позову, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного процесу. Застосування у цій справі лише визнання права як способу захисту не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Також заявник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження таких витрат відповідачі не надали належних та допустимих доказів, а також суд не врахував, що такі витрати є неспівмірними та необґрунтованими, завищеними та становлять надмірний тягар для позивача.

Доводи інших учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вказують на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - законними та обґрунтованими. Тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позивач ОСОБА_1 подав відповіді на відзиви відповідачів, в яких посилаючись на безпідставність їх доводів, просить задовольнити касаційну скаргу в повному обсязі. Також позивач просить відмовити у задоволенні вимог відповідачів про відшкодування ним витрат на правову допомогу, понесених у суді касаційної інстанції, посилаючись на те, що розмір витрат не відповідає критерію реальності, дійсності та їх необхідності.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали справи із Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Справа надійшла до Верховного Суду в травні 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області перебувала на розгляді справа № 748/35/20. У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, площею 0,00186 га із загальної площі 0,2855 га, а саме:

1) зобов`язати ОСОБА_2 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109:

1.1) звільнити частину земельної ділянки № :03:000:0019 від:

- частини фундаменту металевої споруди, площею 0,06 кв. м;

- частини дерев`яної будівлі, площею 4,86 кв. м;

- частини споруди (навісу), що примикає до огорожі земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0109, яка займає 7,33 кв. м;

шляхом їх демонтажу (часткового розбирання) з наступним розміщенням їх на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки № :03:000:0019;

- огорожу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 демонтувати та встановити на межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109;

1.2) конструкцію покриття споруди (навісу) привести у відповідність з положенням пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом зобов`язання виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів споруди (навісу) на територію суміжної земельної ділянки №:03:000:0019, а саме: змінити нахил конструкції покриття споруди (навісу) в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди (навісу) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

1.3) кам`яну будівлю на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0109 привести у відповідність до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», наступним чином:

- частину стіни будівлі перенести на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019;

- змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі будівлі на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

1.4) металеву споруду на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0109 привести у відповідність до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином:

- перенести частину стіни та фундаменту металевої споруди на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019;

- змінити нахил частини конструкції покриття кам`яної будівлі в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

1.5) зобов`язати виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть опаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі), розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером :03:000:0109, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, відповідно до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0109;

2) зобов`язати ОСОБА_3 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108:

2.1) звільнити частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 від:

- огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, що займає 3,21 кв. м, шляхом демонтування та встановлення на межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108;

- частини дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв. м, шляхом їх демонтування (часткового розбирання) з наступним розміщенням на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0108 на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019;

2.2) бетонну конструкцію, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки ОСОБА_1 , привести у відповідність до пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.34 ДБН Б.2.2-2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом демонтування;

2.3) споруду, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, привести у відповідність до положень 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином:

- дерев`яну стіну споруди перенести на відстань 1,0 м від межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019;

- змінити нахил конструкції покриття споруди в бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0108;

2.4) зобов`язати виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі), розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, відповідно до положень пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0108.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки, площею 0,2855 га з кадастровим номером :03:000:0019. Суміжними з його земельною ділянкою є земельні ділянки відповідачів: кадастровий номер :03:000:0108, яка належить ОСОБА_3 , та кадастровий номер :03:000:0109, яка належить ОСОБА_2 . Відповідачі не дотримуються норм чинного законодавства та ДБН відносно його земельної ділянки.

Порушення своїх прав вбачав в тому, що відповідачі без узгодження з ним облаштували частково на межі, а частково на його земельній ділянці об`єкти, зокрема бетонну плиту, яка є частиною конструкції огорожі від сусідньої ділянки і виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі його земельної ділянки, частково на межі знаходиться дерев`яний житловий будинок, який виступає на територію його земельної ділянки без врахування відстані за правилами ДБН. Збудовані вздовж межі його земельної ділянки сусідські будівлі, споруди та огорожі земельних ділянок, конструкції покриттів цих будівель та споруд, що належать відповідачам, за місцем розташування не відповідають положенням ДБН. Також було виявлено, що відсутня водостічна система з дахів споруд та будівлі відповідачів з боку його земельної ділянки; в напрямку водоймища з боку земельної ділянки ОСОБА_2 було перекрито доступ до води шляхом зміни рельєфу берегової лінії, що перешкоджає вільному проходу вздовж берегової лінії. Під час дощів вода стікаючи з об`єктів, будівлі, споруд відповідачів підтоплює його земельну ділянку, чому сприяє й триваюча бездіяльність відповідачів в усуненні вказаних порушень.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 травня 2022 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року залишені без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив суд усунути йому перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, площею 0,00186 га із загальної площі 0,2855 га, зобов`язавши відповідачів вчинити певні дії.

Суди, порівнявши позовні вимоги, заявлені позивачем у цій справі № 748/19993/22, та позовні вимоги у справі № 748/35/20, встановили, що в обох позовах позивач вказував на те, що він є власником земельної ділянки, з кадастровим номером :03:000:0019, суміжними землекористувачами, якої є ОСОБА_3 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0108, та ОСОБА_2 , якому належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0109. Відповідачі не дотримуються норм чинного законодавства та ДБН щодо його земельної ділянки. Порушення своїх прав вбачав в тому, що відповідачі без узгодження з ним облаштували частково на межі, а частково на його земельній ділянці об`єкти, зокрема бетонну плиту, яка є частиною конструкції огорожі від сусідньої ділянки і виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі його земельної ділянки, частково на межі знаходиться дерев`яний житловий будинок, який виступає на територію його земельної ділянки без врахування відстані за правилами ДБН. Збудовані вздовж межі його земельної ділянки сусідські будівлі, споруди та огорожі земельних ділянок, конструкції покриттів цих будівель та споруд, що належать відповідачам, за місцем розташування не відповідають положенням ДБН. Також було виявлено, що відсутня водостічна система з дахів споруд та будівлі відповідачів з боку його земельної ділянки; в напрямку водоймища з боку земельної ділянки ОСОБА_2 було перекрито доступ до води шляхом зміни рельєфу берегової лінії, що перешкоджає вільному проходу вздовж берегової лінії. Під час дощів вода стікаючи з об`єктів, будівлі, споруд відповідачів підтоплює його земельну ділянку, чому сприяє й триваюча бездіяльність відповідачів в усуненні вказаних порушень.

Тобто фактично предметом обох позовів є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вчинення відповідачами певних дій, а обставинами, на яких ґрунтуються позови - заперечення відповідачами права позивача на земельну ділянку та не усунення ними таких перешкод.

Проте у справі № 748/35/20 суди вже надали оцінку обґрунтованості таких позовних вимог - у їх задоволенні відмовили.

Виходячи з викладеного, оскільки у справах № 748/1993/22 і № 748/35/20 встановлено тотожність сторін спору, предмета позову, підстав позову, суди дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідачів припинити дії, що порушують право ОСОБА_1 на його земельну ділянку відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 подав на вирішення суду спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з приводу якого вже набрало законної сили судове рішення в справі № 748/35/20, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0109, та ОСОБА_3 як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, припинити дії, що порушують право ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0019 площею 0,2855 га, на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

З цих підстав підлягають відхиленню доводи касаційної скарги, що суди не дослідили доказів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а також не врахували тієї обставини, що вказані вимоги судами не були розглянуті.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що посилання позивача у цій справі на частину другу статті 386 ЦК України із застосуванням конструкції припинити дії відповідачів, що порушують його право на земельну ділянку з кадастровим номер :03:000:0019 площею 0,2855 га, у той же спосіб, що у справі № 748/35/20, є намаганням позивача переглянути справу, в якій вже ухвалене судове рішення. Про зазначене свідчить також його клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної судової експертизи, яка не була проведена у попередній справі. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником чинних норм цивільного процесуального законодавства України, переоцінки доказів, незгоди з висновком судів попередніх інстанцій і не можуть бути підставами для скасування правильних судових рішень.

Щодо оскарження постанови апеляційного суду в частині розподілу витрат на правову допомогу

Оскаржуваною постановою апеляційного суду стягнено з ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_3 в сумі 5 000,00 грн, а на користь ОСОБА_2 - 3 000,00 грн.

Ухвалюючи такі рішення, суд виходив з того, що заявлені відповідачами витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом цієї справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, у тому числі з урахуванням участі в судових засіданнях у межах дії договору, розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 надав:

- договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 06 лютого 2023 року, укладений між Адвокатського об`єднанням «Лігал Айк`ю Груп» в особі керуючого партнера Якуби Г. О. та ОСОБА_2 , предметом якого є складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року у цій справі, участь у судових засіданнях апеляційного суду. Згідно з пунктом 3.1 цього договору вартість послуг складає 9 200,00 грн (т. 2 а. с. 235, 236);

- рахунок про оплату від 06 лютого 2023 року № 15 на суму 9 200,00 грн (т. 2 а. с. 237);

- квитанція від 07 лютого 2023 року на суму 9 200,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 надав:

- договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 06 лютого 2023 року, укладений між Адвокатського об`єднанням «Лігал Айк`ю Груп» в особі керуючого партнера Якуби Г. О. та ОСОБА_3 , предметом якого є складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року у цій справі, участь у судових засіданнях апеляційного суду. Згідно з пунктом 3.1 цього договору вартість послуг складає 9 200,00 грн (т. 3 а. с. 4, 5);

- рахунок про оплату від 06 лютого 2023 року № 16 на суму 9 200,00 грн (т. 3 а. с. 6);

- квитанцію від 07 лютого 2023 року на суму 9 200,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заперечення на стягнення з нього витрат на правову допомогу на користь відповідачів, посилаючись на те, що заявлений останніми розмір не відповідає критеріям реальності, дійсності та необхідності, а також є неспівмірним та необґрунтованим (т. 3 а. с. 38-43, 46-52).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дослідив надані відповідачами докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, урахував, що під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду 28 лютого 2023 року участь брав адвокат Адвокатського об`єднання «Лігал Айк`ю Груп» Матвійчук А. С. в інтересах відповідача ОСОБА_3 , сторона відповідача ОСОБА_2 участі у судовому засіданні апеляційного суду не брала, дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений відповідачами розмір не відповідає критерію розумності та необхідності.

А тому, врахувавши вимоги статті 137 ЦПК України, заперечення позивача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 5 000,00 грн (за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу, участь в судовому засідання адвоката), а на користь ОСОБА_2 - до 3 000,00 грн (за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу).

Доводи касаційної скарги про безпідставне стягнення апеляційним судом витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, не може бути прийнято колегією суддів до уваги та спростовуються матеріалами справи.

Стягненні судом витрати підтверджуються документально, є співмірними зі складністю справи, а надані адвокатами обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції

У поданих відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушили клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку з касаційним переглядом справи у розмірі 5 750,00 грн кожному.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 750,00 грн представник ОСОБА_2 - адвокат Лутай Н., разом із поданим відзивом, в якому порушено клопотання щодо вирішення питання судових витрат, подала суду:

- договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20 квітня 2023 року № 20/04/23/2, укладений між Адвокатського об`єднанням «Лігал Айк`ю Груп» в особі керуючого партнера Якуби Г. О. та ОСОБА_2 , предметом якого є складання та подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду у цій справі. Згідно з пунктом 3.1 цього договору вартість послуг складає 5 750,00 грн;

- квитанцію від 21 квітня 2023 року на суму 5 750,00 грн;

- акт надання послуг від 01 травня 2023 року № 73.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 750,00 грн представник ОСОБА_3 - адвокат Матвійчук А. С., разом із поданим відзивом, в якому порушено клопотання щодо вирішення питання судових витрат, подала суду:

- договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 20 квітня 2023 року № 20/04/23/1, укладений між Адвокатського об`єднанням «Лігал Айк`ю Груп» в особі керуючого партнера Якуби Г. О. та ОСОБА_3 , предметом якого є складання та подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду у цій справі. Згідно з пунктом 3.1 цього договору вартість послуг складає 5 750,00 грн;

- рахунок на оплату від 20 квітня 2023 року № 71 на суму 5 750,00 грн;

- акт надання послуг від 01 травня 2023 року № 74;

- квитанцію від 21 квітня 2023 року на суму 5 750,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 подав до касаційного суду заперечення на стягнення з нього витрат на правову допомогу на користь відповідачів, посилаючись на те, що заявлений останніми розмір не відповідає критеріям реальності, дійсності та необхідності, а також є неспівмірним та необґрунтованим.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів, врахувавши складність справи та виконаних адвокатами Лутуй Н. М. та Матвійчук А. С. робіт і наданих послуг, час, витрачений адвокатами, врахувавши зміст відзивів на касаційну скаргу, які є майже ідентичними із відзивами на апеляційну скаргу, врахувавши доводи позивача щодо неспівмірності витрат, вважає, що відповідачами доведено понесення ними витрат на надання правничої допомоги, проте їх розмір необхідно зменшити до 1 000,00 грн кожному.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 1 000,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко