Номер провадження: 22-ц/813/1250/24
Справа № 522/2214/20
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

переглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року у справі за позовом адвоката Дігуляра Василя Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, -

в с т а н о в и в:

10 лютого 2020 року адвокат Дігуляр Василь Васильович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, в розмірі 45 111,0 грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 08 серпня 2019 року її квартира була затоплена, що підтверджується Актом обстеження від 19.08.2019, складеного комісією Житлово-експлуатаційного підприємства КП ЖКС «Порто-Франківський» в якому вказано, що причиною затоплення було залиття з квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище, котра належить у частині 1/2 відповідачу ОСОБА_2 . Згідно Акту обстеження від 19.08.2019, складеного комісією Житлово-експлуатаційного підприємства КП ЖКС «Порто-Франківський» причиною затоплення стало недбале поводження з сантехнічними приладами. При цьому доступу до свої квартири ОСОБА_2 не надав.

Згідно висновку №022/2019 від 06.11.2019, складеним експертом Мазуровою Інгою Станіславівною за замовленням позивача, вартість нанесених матеріальних збитків квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , становить 39 111,0 грн. Вартість будівельно-технічного експертного дослідження складає згідно рахунку №11 від 28.10.2019, 6 000,0 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 39 111,00 гривень, судовий збір в розмірі 840,80 гривень та суму сплачену за проведення експертизи у розмірі 6 000,00 гривень.

14 вересня 2020 року адвокат Главацький Юрій Анатолійович в інтересах відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири. Відповідач наполягав на тому, що не проживає в квартирі АДРЕСА_4 , а у дійсності в цій квартирі постійно проживає інший співвласник.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 01 жовтня 2020 вирішено заяву відповідача про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року задовольнити та скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року.

03 листопада 2020 року адвокат Дігуляр Василь Васильович в інтересах позивача ОСОБА_1 надав суду уточнений позов про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

21 грудня 2020 року відповідачка ОСОБА_3 надала суду відзив на позовну заяву, у якому вона позов не визнала в повному обсязі та зазначила, що позивачем не доведено факт завдання відповідачем майнової шкоди.

04 січня 2021 року адвокат Дігуляр Василь Васильович в інтересах позивачки ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що в деліктних зобов`язаннях передбачена презумпція вини, яка відповідачем не була спростована та вважав, що акт обстеження від 19.08.2019 є належним доказом, який підтверджує вину відповідачів.

02 лютого 2021 року адвокат Бугаєнко Олег Володимировича в інтересах відповідачки ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи та заявою про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: відповіді КП ЖКС «Порто-Франківський» від 05.01.2021 за №21/ІІ/1 (т. 1, а.с. 163) та висновок будівельно-технічного експертного дослідження №26/2020 від 15.01.2021, складений судовим експертом Чорною Юлією Петрівною за замовленням відповідачки ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 164-168).

09 березня 2021 року адвокат Бугаєнко Олег Володимировича в інтересах відповідачки ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про призначення судової будівельно- технічної експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про призначення експертизи задоволено та вирішено призначити судову будівельно-технічну експертизу.

06 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії поверхового плану та відомості внутрішніх обмірів третього поверху будинку АДРЕСА_5 .

07 грудня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року вказану заяву було задоволено та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання:

1. Чи має квартира АДРЕСА_4 ознаки залиття водою?

2. Чи має кімната № НОМЕР_1 площею 30,3 кв.м квартири АДРЕСА_1 ознаки залиття водою?

3. Яка причина залиття кімнати № НОМЕР_1 площею 30,3 кв.м квартири АДРЕСА_1 .

4. Чи могло статися залиття зазначеної кімнати квартири АДРЕСА_1 за незалежних від сторін у справі факторів?

5. Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень у зазначеній квартирі, які сталися внаслідок залиття водою?

04 травня 2022 року судовим експертом Чорної Ю.П. направлено на адресу суду висновок експерта №01/2022 від 03.05.2022 судової будівельно-технічної експертизи (т. 2, а.с. 41-49).

14 липня 2022 року адвокат Дігуляр Василь Васильович в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виклик експерта Чорної Юлії Петрівни.

У судовому засіданні від 24 серпня 2022 року судового експерта Чорну Ю.П. було допитано в залі судового засідання (т. 2, а.с. 68-70).

19 вересня 2022 року адвокат Главацький Юрій Анатолійович в інтересах відповідача ОСОБА_2 надав суду заяву про слухання справи без участі відповідача, проти задоволення позову заперечував.

У судове засідання призначене на 07 грудня 2022 року з`явились адвокат Дігуляр Василь Васильович в інтересах позивача ОСОБА_1 , який наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позові, та відповідач ОСОБА_3 , адвокат Бугаєнко Олег Володимирович в її інтересах, адвокат Главацький Юрій Анатолійович в інтересах відповідача ОСОБА_2 , які позовні вимоги не визнали з підстав його необґрунтованості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову у вказаній справі є менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі та відзиві адвоката Бугаєнка Олега Володимировича в інтересах відповідачки ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно пункту 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року №572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом статей 10, 151 ЖК УРСР та пункту 6 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, громадяни (власники, наймачі квартир) зобов`язані дбайливо ставиться до квартир, здійснювати своєчасне проведення їх ремонту, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, санітарне обслуговування допоміжних приміщень і прибудинкової території.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди (частина друга статті 11 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). (частина перша та друга статті 22 ЦК України).

Згідно частини першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно пункту 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначено, що інших доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляв. Однак матеріали справи містять ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року якою вказану заяву задоволено та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої 04 травня 2022 року судовим експертом Чорною Ю.П. направлено на адресу суду висновок експерта №01/2022 від 03.05.2022.

Отже, експертиза щодо причин залиття квартири була призначена та проведена, але належної оцінки, в тому числі опитуванню під час судового засідання судового експерта Чорна Ю.П. судом надано не було. У оскаржуваному рішенні зазначено, що акт обстеження від 19.08.2019 є неналежним доказом, отже не повинен прийматись судом до уваги.

Однак, відповідно до Наказу Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року за №76, затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, (надалі-Правила). Згідно п. 1.1. Правил вони визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, а саме:

- забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням;

- проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

Контроль за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів здійснюється у відповідності до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів.

Отже Правилами встановлено, що вони призначені насамперед для обслуговуючих організацій та зазначено як саме здійснюється контроль за їх виконанням.

Відповідно до п. 1.7. Правил усі працівники, зайняті обслуговуванням житлового фонду, проходять навчання із знання цих Правил.

Як встановлено п. 2.3.6. Правил заявки на несправність інженерного обладнання або конструкцій повинні розглядатися в день їх надходження. У тих випадках, коли для усунення несправностей необхідний тривалий час, потрібно письмово повідомити заявника про прийняті рішення із зазначенням строку виконання робіт. При цьому термін виконання робіт повторно не продовжується. Неусунення несправностей в установлений термін є невиконанням робіт. Заявки, пов`язані з забезпеченням безпеки проживання, усуваються в терміновому порядку. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Однак, вказана форма не є типовою, як стверджує відповідач ОСОБА_3 , оскільки це не зазначено у вказаному нормативному документі та у додатку до нього. Будь-які наслідки недотримання вказаної форми у Правилах не зазначені.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Така позиція підтримується Верховним Судом у Постанові від 22 лютого 2023 року, справа №263/14437/19, провадження №61-13709св21 де встановлено, що помилковим є висновки суду першої інстанції, що надані позивачем акти не відповідають Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, а тому є недопустимими доказами, оскільки наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Судом першої інстанції у своєму рішенні не зазначено, чому не прийнято до уваги Висновок №022/2019 від 06 листопада 2019 року складений експертом Мазуровою Інгою Станіславівною щодо вартості нанесених матеріальних збитків, якій серед іншого містить відповідні фото затопленої квартири.

Між іншим, щодо висновку експерта №01/2022 судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №522/2214/20, ОСОБА_4 у представника позивача були письмові питання, на які відповідей експертом під час судового засідання надано не було, відповіді судового експерта Чорної Ю.П. на питання представника позивача у рішенні суду відображено не було, оцінки їм не надано.

Так, судовому експерту Чорній Ю.П. були задані питання після дослідження висновку експерта №01/2022 судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №522/2214/20:

1.Чому при встановленні експертом ознак залиття житлової кімнати №7 (арк. 9-10 Висновку), у квартирі АДРЕСА_2 (належить відповідачам) та встановлені того факту, що вказане приміщення знаходиться над приміщенням кімнати №4 (арк. 14 Висновку), квартири АДРЕСА_6 (належить позивачу), експертом не досліджено чи взаємопов`язані ці факти;

2.Чому на питання №4 «Чи могло статися залиття зазначеної кімнати № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 за незалежних від сторін у справі факторів?», експерт надає дивну відповідь що залиття технічно не можливо, оскільки санвузол та кухня квартири АДРЕСА_2 (належить відповідачам) знаходяться не над кімнатою №4 (арк. 14 Висновку), квартири АДРЕСА_6 (належить позивачу), експертом фактично не досліджено можливість залиття з кімнати № НОМЕР_2 , квартири АДРЕСА_2 (належить відповідачам) та не надано відповідь на це питання;

3.Чому експертом при обстеженні кімнати №4 (арк.12 Висновку), квартири АДРЕСА_6 (належить позивачу), встановлено наявність крапок «темного кольору», але не досліджено обставини за яких вони з`явились;

4.Чому експертом зазначено наявність в матеріалах справи фото пошкоджень (арк. 7, 13 Висновку) кімнати №4 (арк. 12 Висновку), квартири АДРЕСА_6 (належить позивачу), але зроблено лише поверхневий огляд кімнати з фотознімками загальних планів (слід зазначити, що представник позивача, який був присутній під час огляду, зазначив на наявні пошкодження, пропонував зробити додаткові детальні фотознімки, пропонував драбину для здійснення детального огляду підвісної стелі, але експерт відмовився), чому експерт не зазначив на це явне протиріччя та не провів детального дослідження.

Згідно п. 2.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за №53/5 експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його.

Зазначені підстави мають істотне значення для розгляду справи, без їх дозволу експертний висновок не може бути прийнято в якості допустимого докази у справі. Вирішити виниклі суперечності можливо лише шляхом виклику експерта до суду і опитування його в судовому засіданні з аналізом наданих відповідей.

До того ж, слід зазначити що судовий експерт Чорна Ю.П. вже попередньо складала для відповідачки ОСОБА_3 на її замовлення, під час подання відзиву на позовну заяву висновок будівельно-технічного експертного дослідження №26/2020 від 15.01.2021.

Всіх цих обставин районний суд під час винесення рішення не врахував, надавши перевагу доказам відповідача перед доказами, які були надані позивачем.

Крім того, судом першої інстанції не було допитано свідків, які були письмово заявлені позивачем.

Згідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При встановленні вищевказаних фактів суд не встановив та не надав оцінку вищевказаним фактам, що мають юридичне значення та призвели до порушення судом норм матеріального права.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зазначено, що Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В статті 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що пред`явлення позивачем позовних вимог про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири є необхідним для ефективного відновлення його порушеного права.

Тому, позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Порушення судом норм матеріального права, а саме, ст. ст. 3, 15, 16, 1166ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дігуляра Василя Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року скасувати, й ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_7 , код ДРФО-ПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_7 , код ДРФО-ПП: НОМЕР_4 солідарно на користь ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_8 , код ДРФО-ПП НОМЕР_5 , відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 45 111,00 (сорок п`ять тисяч сто одинадцять) гривень 00 коп., судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 840,80 грн та 1 261,50 гривню за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 23 лютого 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда