ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 191/2910/21

провадження № 61-12103св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року в складі судді Прижигалінської Т. В.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2020 року до дня ухвалення рішення, розмір якого визначає суд, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 46 067,89 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, щоз вересня 1998 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця».

01 квітня 2020 року звільнився за власним бажанням з посади машиніста-інструктора у зв`язку з виходом на пенсію.

Однак у день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок.

Виплати заробітної плати проведені відповідачем, зокрема: у квітні 2020 року в сумі 85 424,41 грн, у травні 2020 року в розмірі 86,20 грн та в липні 2021 року в сумі 2 634, 84 грн, тобто з порушенням строків, передбачених законом.

Сума його середньоденного заробітку складає 1 019,72 грн, кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні, - 722 робочих днів. Відтак сума середньої заробітної плати за цей період становить 736 237,84 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з пропуску позивачем строку для звернення до суду, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, оскільки про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися ще 05 червня 2020 року, у день проведення з ним фактичного розрахунку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм прав без урахування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року в справі № 682/3060/16-ц; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не врахували, що останнім днем фактичного розрахунку з ним є 05 серпня 2021 року. Позов поданий до 06 вересня 2021 року, тобто з дотриманням строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

До того ж відповідно до Прикінцевих положень КЗпП України строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

27 квітня 2023 року матеріали електронної справи № 215/8472/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.

Згідно з випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , відповідач здійснював виплати заробітної плати на його рахунок у період з 01 квітня по 05 червня 2020 року, а також 05 серпня 2021 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом статті 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

При цьому належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що в день звільнення, 01 квітня 2020 року, позивачу не були виплачені всі суми, які належали йому від підприємства.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважав, що фактично повний розрахунок з позивачем відповідач провів 05 червня 2020 року, а оскільки позивач звернувся до суду 06 вересня 2021 року, наявні підстави для застосування наслідків спливу тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Проте Верховний Суд з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не може, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 серпня 2021 року відповідач здійснив виплату позивачу грошових коштів у сумі 2 634,84 грн.

Ці грошові кошти виплачені відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 07 липня 2021 року та є премією, нарахованою ОСОБА_1 за жовтень 2019 року. У свою чергу, зазначений наказ прийнятий АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі скасуванням рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року в справі № 191/208/20, яке набрало законної сили 01 квітня 2021 року, наказу АТ «Укрзалізниця» від 23 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Вказаним рішенням суду встановлено незаконність дій відповідача при притягненні ОСОБА_1 23 жовтня 2019 року до дисциплінарної відповідальності.

Отже, право на отримання премії у розмірі 2 634,84 грн належало позивачу на день звільнення. Ці грошові кошти не були отримані ним своєчасно через винні дії відповідача, що підтверджено судовим рішенням. Відповідно відповідач не може бути звільнений від відповідальності перед позивачем за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасної виплати цих коштів, як помилково вважав суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Оскільки остання частина суми, яка належала позивачу при звільненні, виплачена йому 05 серпня 2021 року, з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 06 вересня 2021 року, строк на звернення до суду ним не пропущений.

З огляду на викладене, оскільки, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми статті 233 КЗпП, належним чином не перевіривши обґрунтованість позовних вимог, не з`ясувавши розмір заробітної плати позивача для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, постанова апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові не може вважатися законною та обґрунтованою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов