_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/662/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Бродецька Тетяна Вікторівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (, адреса 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, електронна адреса - ), Державної казначейської служби України (, адреса 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, електронна адреса - ), третя особа - Інспектор УПП роти №7 батальйону №2 в полку УПП в Одеській області старший лейтенант поліції Нікшич Борис Олександрович (адреса 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5), про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями,-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

21.09.2023 року в інтересах позивача ОСОБА_1 до суду звернувся адвокат Смирнов А.І. з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 117349 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 2651 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року позовну заяву залишено без руху.

24.10.2023 року адвокат Смирнов А.І. подав до суду заяву, якою усунув недоліки, що були підставою для залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року провадження по справі відкрито.

15.11.2023 року до суду від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до суду надійшов відзив на позов.

20.11.2023 року до суду від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позов.

Від позивача відповіді на відзиви відповідачів до суду до теперішнього часу не надходили.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах представник позивача посилається на те, що 05.01.2023 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Представник позивача зазначає, що 05.01.2023 року він не вживав алкоголю, наркотичних засобів та будь-яких інших речовин, які б могли вплинути на його увагу та швидкість реакції, а також не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Постановою суду від 07.07.2023 року провадження у справі закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 було безпідставно зупинено, працівники поліції не повідомили причину зупинки, поводили себе агресивно, звинуватили ОСОБА_1 у перебуванні в стані з ознаками наркотичного сп`яніння, погрожували, працівник поліції ОСОБА_2 намагався вдарити ОСОБА_1 в обличчя, але позивач увернувся, тоді ОСОБА_2 вдарив його дверима автомобіля по нозі. Позивач ОСОБА_1 переніс душевні страждання, які зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, що призвело до завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в 100 тис. грн. Розмір моральної шкоди, яку позивач зазнав, обґрунтована не притягненням до відповідальності правопорушників та у незахисті прав та інтересів позивача, що вимушує його звертатися до суду, витрачаючи на це свій особистий час, що порушує життєві важливі зв`язки та призводить до нервових стресів. Крім того, ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди у зв`язку з неправомірними діями працівників поліції, доставленням його автомобіля на спец. майданчик, в зв`язку з чим позивач мав витрати на евакуатор та перебування автомобіля на спец. майданчику в розмірі 2651,29 грн.

У відзиві на позовну заяву представник ДПП Національної поліції України посилається на те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Також представник відповідача зазначає, що сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судове рішення, яким скасований протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 вдарив його дверима автомобіля по нозі спростовуються відеозаписами з портативних відео реєстраторів. Також представник відповідача зауважує, що Департамент патрульної поліції не отримував коштів за транспортування та зберігання транспортного засобу позивача на спеціальному майданчику, а також вказує, що позивач не надав жодного доказу про визнання дій поліцейського протиправними щодо тимчасового затримання належного йому транспортного засобу шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, враховуючи обставини складання відносно нього протоколу за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відзиві на позов представник Державної казначейської служби України посилається на те, що Казначейство є неналежним відповідачем у справі, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Також представник звертає увагу суду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 117349,00 грн. не підлягають задоволенню з огляду на те, що ним не підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами наявність моральної шкоди та в чому саме вона полягає, що суперечить вимогам законодавства України. Сам факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання моральної шкоди позивачу, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 2651,00 грн.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

05.01.2023 року співробітниками УПП в Одеській області ДПП складено протокол серії ААД №426872, відповідно до якого по вул. Толбухіна, 1, в м. Одесі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість, поведінка, яка не відповідає дійсності, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 07.07.2023 року по справі №947/6374/23 провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, закрито відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення /а.с.13/.

Судом досліджено наданий стороною відповідача відеозапис з місця події стосовно водія ОСОБА_1 , з якого вбачається, що на зазначеному відео запису відсутній факт зупинки транспортного засобу ЗАЗ державний номер НОМЕР_2 , вбачається лише тривала суперечка між представниками патрульної поліції та позивачем та складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Обставин, на які посилається позивач в позовній заяві, щодо спроби його вдарити в обличчя та нанесення удару дверима автомобіля по нозі, з наданих відеозаписів не вбачається.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертався до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, з заявою від 06.02.2023 року для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України. Вказана заява щодо можливих неправомірних дій з боку окремих поліцейських УПП в Одеській області ДПП Національної поліції України була направлена до Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, яке в свою чергу направило заяву до УПП в Одеській області ДПП НПУ для подальшого розгляду вирішення питання щодо призначення службового розслідування, оскільки порушення кримінальних проваджень не входить до компетенції Одеського управління ДВБ Національної поліції України /а.с.15-16/.

З листа Управління патрульної поліції в Одеській області від 17.02.2023 року №83а/з/41/13/03/02-23 вбачається, що на підставі ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» було проведено об`єктивну, всебічну і вчасну перевірку інформації, яка зазначена у зверненні адвоката Смирнова А.І., за результатами якої підстав для проведення службового розслідування у відношенні працівників УПП в Одеській області ДПП не встановлено та надано відповідь гр. ОСОБА_1 від 02.02.2023 за вих. Я-70/41/13/03/02-23 /а.с.18/.

З листа Управління патрульної поліції в Одеській області від 20.04.2023 року №я-850/41/13/03/01-23 вбачається, що до УПП в Одеській області ДПП за вх. №Я-850 від 22.03.2023 року надійшла заява за зверненням ОСОБА_1 з скаргою щодо можливих неправомірних дій окремих працівників поліції. До УПП в Одеській області ДПП за вх. № Я-72 від 09.01.2023 року надходили матеріали за зверненнями ОСОБА_1 , які за змістом відповідають інформації, зазначеній в матеріалах за вх. №Я-850 від 22.03.2023 року. Так, УПП в Одеській області ДПП було проведено перевірку інформації, викладеної у зверненні за вх. Я-72 від 09.01.2023 року, про результати якої ОСОБА_1 було проінформовано. Враховуючи викладене, матеріали скарги, які надійшли за вх. №Я-850 від 22.03.2023 року залишені без розгляду /а.с.17/.

З наданих суду квитанцій вбачається, що позивачем ОСОБА_1 09.01.2023 року було сплачено 480 грн. за зберігання транспортного засобу на спец. майданчику та 2800 грн. за евакуацію автомобіля /а.с.23/.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 05.01.2023 року співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, відносно позивача ОСОБА_1 . При цьому постановою суду від 07.07.2023 року провадження у справі було закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїй практиці - сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

В постанові від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18 Верховний Суд вказав, що статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях та переживаннях щодо розголосу вказаного факту через страх громадського осуду. Моральні переживання були пов`язані з позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю нести витрати на правову допомогу та доводити в суді свою невинуватість в інкримінованому правопорушенні. При цьому в позовній заяві сторона позивача зазначає, що, визначаючи розмір відшкодування шкоди, який дорівнює 120000,00 грн., вони виходили з міркувань, які наведені у позові та на підставі доказів, які долучені до матеріалів справи. При цьому, впевнені, що у дійсності розмір завданої моральної шкоди є набагато більшим, проте усвідомлюють, що у цей непростий для нашої держави час кожна копійка у державному бюджеті повинна бути врахована та витрачена на оборону держави та спрямована на укріплення обороноздатності нашої держави у відсічі рф, розвиток і забезпечення потреб населення, а тому не дозволяють собі вимагати від держави коштів, аніж сума у розмірі 120000 грн., яка може забезпечити лише мінімальну сатисфакцію від шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями відповідачів.

З цього приводу суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Суд приймає до уваги, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача могло привести до душевних хвилювань останнього, однак на підтвердження того, що позивач зазнав моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, суду не надано. Доводи сторони позивача щодо намагання працівника поліції вдарити ОСОБА_1 та щодо завдання удару дверима автомобіля по нозі не підтверджуються матеріалами відео фіксації події з бодікамер поліцейських, що надані до відзиву. Доказів щодо звернення позивача до медичної або психологічної допомоги після подій 05.01.2023-06.01.2023 року суду не надано. Розрахунок суми, про відшкодування якої просить позивач, в позовній заяві також не наведено.

За таких обставин, суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення та скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Стосовно вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2651 грн., суд зазначає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані докази про визнання протиправними дій поліцейських щодо тимчасового затримання належного йому транспортного засобу шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчика, враховуючи складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 270, 280, 1167, 1173 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (, адреса 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, електронна адреса - ), Державної казначейської служби України (, адреса 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, електронна адреса - ), третя особа - Інспектор УПП роти №7 батальйону №2 в полку УПП в Одеській області старший лейтенант поліції Нікшич Борис Олександрович (адреса 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5), про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильків О.В.