Дата документу 09.04.2024 Справа № 336/951/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/951/24
Провадження №22-ц/807/849/24
Головуючий в 1-й інстанції Петренко Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Онищенка Е.А.,
секретарОстащенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ», стягувач: ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Гостіщева Тетяна Миколаївна,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник скаржника Фофанов Я.Л., який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ», зі скаргою на дії Головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщевої Тетяни Миколаївни (в порядку ст. 447-448 ЦПК України), в який просив прийняти скаргу до розгляду, скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на постанови про відкриття виконавчих проваджень, складені Головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщевою Тетяною Миколаївною №73841145 від 15.01.2024р, №73841242 від 16.01.2024р., №73841345 від 16.01.2024р. задовольнити, визнати дії державного виконавця протиправними та зобов`язати Головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщеву Тетяну Миколаївну винести постанови про закінчення виконавчих проваджень №73841145 від 15.01.2024р, №73841242 від 16.01.2024р., №73841345 від 16.01.2024р. без нарахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В обґрунтування скарги представником заявника зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023р. по справі №336/633/23 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 : - середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1824335,29 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 20000,00 грн. та судовий збір в сумі 3220,80 грн. З метою своєчасного добровільного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023р. по справі №336/633/23, Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» депонувало наступні грошові кошти в касі підприємства, а саме: - середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1468589,90 гривен (залишок суми після сплати податків з 1824335,30 гривен). АТ «Мотор Січ» листом, вих.№СПЗ-10030 від 09.11.2023р., сповіщало ОСОБА_1 , що він може отримати зазначені грошові кошти особисто в касі АТ «Мотор Січ». Представник скаржника вважає, що АТ «Мотор Січ» своєчасно добровільно виконало рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023р. по справі №336/633/23 до дати фактичного відкриття виконавчих проваджень №73841242, №73841145, №73841345, а тому такі провадження повинні бути закінчені без нарахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року, у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ», в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_1 , представник стягувача: ОСОБА_3 , особа, дії якої оскаржуються Головний державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщева Тетяна Миколаївна, на дії Головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщевої Тетяни Миколаївни, - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що боржником АТ «МоторСіч» обрано передбачений законом спосіб добровільного виконання рішення суду шляхом депонування розміру заборгованості у касі підприємства. Про зазначені дії своєчасно повідомлено стягувача. Неотримання відповідного листа стягувачем, а також не надання останнім АТ «МоторСіч» довідки з банківської установи, яка підтверджувала б фактичне відкриття ОСОБА_1 банківського рахунку не є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякова Д.О., Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в особі представника Гостіщевої Т.М., зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023р. по справі №336/633/23 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотр Січ» на користь ОСОБА_1 : - середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1824335,29 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 20000,00 грн. та судовий збір в сумі 3220,80 грн. Рішення набрало законної сили 06 вересня 2023 року.

За заявою представника стягувача 18 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи.

27 грудня 2023 року представник стягувача звернувся до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) з заявами про відкриття виконавчих провадження з виконання судового рішення, до яких надав оригінали виконавчих листів.

Державний виконавець відкрив виконавче провадження з виконання судового рішення на підставі наданих виконавчих листів.

На виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі документи, а саме: - виконавче провадження № 73841145 з примусового виконання виконавчого листа № 336/633/23 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 18.12.2023 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «МОТОР СЧ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1824335,29 грн., яке відкрито 15.01.2024; - виконавче провадження № 73841345 з примусового виконання виконавчого листа № 336/633/23 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 18.12.2023 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «МОТОР СЧ» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 3220,80 грн., яке відкрито 16.01.2024. - виконавче провадження № 73841242 з примусового виконання виконавчого листа № 336/633/23 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 18.12.2023 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «МОТОР СЧ» на користь ОСОБА_1 судових витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн., яке відкрито 16.01.2024.

На час розгляду скарги судове рішення не виконано, стягувач присуджених йому грошових коштів не отримав.

Доказів перерахування АТ «Мотор Січ» на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів, а саме: середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1468589,90 грн., судових витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 20000,00 грн.; - судового збору в сумі 3220,80 грн., на виконання рішення суду, зокрема платіжного доручення або касового ордеру про видачу вказаної суми не надано.

Саме по собі депонування грошових коштів в касі підприємства, не свідчить про добровільне виконання судового рішення.

Заявник АТ «Мотор Січ» не надав доказів фактичного виконання в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом у розумінні пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач грошові кошти за рішенням суду не отримав.

Вирішуючи спір за скаргою на дії Головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Гостіщевої Тетяни Миколаївни щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог закону, оскільки боржник не виплатив стягувачу суму, яка вказана в рішенні суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

На підставі ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За загальним правилом, боржник має право добровільно виконати рішення суду з моменту набрання таким рішенням законної сили до моменту пред`явлення виконавчих листів за рішенням до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження.

Повним виконанням рішення суду в даному випадку є отримання ОСОБА_1 всіх сум стягнутих за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Як встановлено судом першої інстанції, доказів добровільного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2023р. по справі №336/633/23 стягувачем надано не було. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про протиправність дії державного виконавця з приводу відкриття виконавчих проваджень за вказаним рішенням і відповідно необхідності зобов`язання державного виконавця винести постанови про закінчення таких виконавчих проваджень.

Депонування коштів у касі підприємства, а також сплата підприємством всіх необхідних податків і зборів із сум, що підлягають стягненню за рішенням суду є лише певним етапом для подальшого виконання рішення суду, яке завершується отриманням стягувачем усіх передбаченим до стягнення сум, і не вказує на добровільне виконання такого рішення.

За таких обставин, суд першої інтонації дійшов обґрунтованого висновку з приводу відсутності підстав для задоволення вимог скарги, з такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 квітня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко