Справа № 464/6723/23 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3289/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

В обгрунтування заяви покликається на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм сином, ОСОБА_3 , та малолітнім онуком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що ОСОБА_3 протягом року систематично вчиняє щодо них з дитиною акти домашнього насильства, в результаті чого за період з травня 2022 року по квітень 2023 року неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Зазначає, що вжиті заходи громадського впливу, звернення до правоохоронних органів та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не змінили його поведінку та ставлення до неї, а можливості впливу на нього без застосування обмежувального припису вичерпалися. Вказує, що поведінка ОСОБА_3 негативно впливає на її фізичне та психічне здоров`я, а також на психічний стан дитини. Вважає, що є висока імовірність продовження вчинення насильства ОСОБА_3 щодо неї та його дитини, оскільки попередні заходи впливу, вжиті судом та поліцією щодо кривдника, виявилися неефективними та не захистили її від насильства, а після кожного судового рішення й надалі погрожує їй розправою, що не виключає вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків.

З наведених підстав просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладення на нього обов`язків:

-заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 строком на 6 місяців;

-заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2023 року в заяві ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_3 систематично вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, що полягає в умисних діях фізичного та психологічного характеру, а саме, у штовханнях, образах із застосуванням нецензурної лайки та погрозах, чим їй завдано болю та моральних страждань, внаслідок чого завдано шкоди її фізичному та психічному здоров`ю. Зазначає, що відмовляючи у видачі обмежувального припису, суд необгрунтовано применшив ступінь ризику, що піддається оцінці при розгляді справ про видачу обмежувального припису, оскільки в даному випадку є не побутова двостороння сварка, а систематичне, злісне, умисне заподіяння домашнього насильства кривдником, часто у стані алкогольного сп`яніння на очах у малолітньої дитини. Вказує, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію, що направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки постраждалої особи. Вважає, що існують суттєві ризики продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, оскільки ОСОБА_3 систематично багаторазово вчиняв відносно ОСОБА_1 домашнє насильство, а жодні методи впливу на нього не призвели до змін у його поведінці. Звертає увагу, що при вирішенні питання щодо видачі обмежувального припису суд повинен виходити з оцінки ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а не з характеру дій, вчинених кривдником. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи психологічну форму насильства недостатньо підстав для застосування обмеженого припису щодо обмеження заінтересованої особи у користуванні житлом з похідними від цього обмеженнями, оскільки такий захід впливу буде непропорційним вчиненому насильству, а об`єктивних даних щодо можливого настання тяжких чи особливо тяжких наслідків для заявника у разі невидачі обмежувального припису не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

За змістом ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, постраждалих від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

В пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів, визначаються КК України та КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 , внук ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади № 95916 від 01 червня 2022 року.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, її син ОСОБА_3 вчиняє щодо неї домашнє насильство у психологічній та фізичній формі, що полягає штовханні, приниженні та образах нецензурними словами, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року об`єднано в одне провадження справи про адміністративне правопорушення за єдиними унікальними номерами справ № 464/389/23 (провадження № 3/464/403/23), № 464/390/23 (провадження №3/464/404/23), присвоївши справі єдиний унікальний номер 464/389/23 (провадження №3/464/403/23)

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 05 квітня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 2 доби.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року у справі № 464/2283/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року у справі № 464/2275/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП призначено адміністративне стягнення у виді попередження.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 05 серпня 2023 року за заявою ОСОБА_7 в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та зареєстровано кримінальне провадження № 0000665.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Крім того, 11 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_3 винесено терміновий обмежувальний припис серія АА № 278958 строком на 10 діб з 01 год. 00 хв. 10 жовтня 2023 року до 01 год. 00 хв. 21 жовтня 2023 року, яким до кривдника застосовано заходи заборонного припису, а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

В подальшому постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 листопада 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно виникають сварки, конфліктні ситуації, які закінчуються вчиненням ОСОБА_3 домашнього насильства, а саме, фізичного та психологічного насильства, яке проявляється в образах словами, приниженні, штовханні.

Фізичне та психологічне насильство, яке вчиняється ОСОБА_3 відносно своєї матері ОСОБА_7 має тривалий систематичний характер, кривдник неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, до нього застосовувався терміновий обмежувальний припис, а вироком Сихівського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року його притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто за систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призвело до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, однак його поведінка не змінюється, насильницькі дії продовжуються, що свідчить про наявність ризику їх повторення.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що домашнє насильство щодо ОСОБА_1 має виключно психологічний характер не відповідає обставинам справи, оскільки постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 листопада 2023 року, яка набрала законної сили, встановлено, що домашнє насильство, вчинене ОСОБА_3 щодо своєї матері ОСОБА_1 , полягало в умисних діях фізичного та психологічного характеру, що включали в тому числі і у відштовхуванніпостраждалої особи, що свідчить про вчинення кривдником, крім психологічного насильства, ще й фізичного насильства.

Фізичне насильство вчинене ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 після видачі щодо нього термінового обмежувального припису та притягнення його до кримінальної відповідальності за домашнє насильство свідчить про те, що застосовані до нього заходи не мали належного впливу, а його насильницькі дії навпаки стають небезпечнішими для заявника.

Колегія суддів враховує і те, що домашнє насильство відносно ОСОБА_1 вчинене ОСОБА_3 в тому числі і в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 , вихованням якого займаються не батьки, а саме ОСОБА_7 , що може негативно вплинути на психологічний стан дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві слід заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та наближатися на відстань менше 100 м. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та встановити строк дії обмежувального припису 2 місяці, оскільки саме такий строк дії обмежувального припису в повній мірі відповідає характеру обставин, та в повній мірі забезпечить заявницю від потенційних проявів насильства ОСОБА_3 , а також матиме належний ефект щодо нього самого з метою усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , а саме:

заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 строком на 2 місяці;

заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 100 м. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 строком на 2 місяці.

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.02.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк