Справа № 229/8034/23
Провадження № 2/229/44/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Шайгородської О.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру,-

в с т а н о в и в :

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру. В обгрунтування позову представник позивача зазначає, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2023 року розірвано. Під час шлюбу з відповідачем 12 листопада 2018 року позивач уклала договір на купівлю двокімнатної квартири, що розташована в АДРЕСА_1 . Дана квартира була зареєстрована на ім`я позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.11.2018 року приватної форми власності із зазначенням частки 1/1. Джерелом коштів для придбання спірної квартири позивач зазначає депозитний рахунок на її ім`я, який відповідно до банківської довідки був закритий 25.10.2018 року з сумою виплати 6623,01 USD. На теперішній час позивач бажає розпорядитися своєю власністю, однак, у зв`язку з тим, що дане майно придбано нею під час шлюбу з відповідачем, вона вимушена звертатися з позовом до суду про визнання права особистої власності на квартиру. Просить визнати право особистої власності за ОСОБА_3 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив, в якому він позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не визнає повністю, зазначає, що кошти, що вносились на депозитний рахунок не були її особистою власністю, оскільки сімейний бюджет був загальним. Позивач та відповідач обидва працювали та отримували заробітну плату, частину грошових коштів заощаджували та готівкою вносили на депозитний рахунок. Розрахунок за квартиру з продавцем здійснювався готівкою у нотаріуса, кошти на придбання квартири були спільними коштами подружжя. Просить відмовити позивачу в позові, зустрічного позову про поділ майна на час розгляду справи не заявляє.

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві, оскільки відповідно до ст. 57 СК України майно, набуте позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто є її особистою приватною власністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що з 03 липня 2010 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який 25 січня 2023 року було розірвано. Під час шлюбу ними було прийнято спільне рішення про покупку квартири, після чого на ім`я позивача був відкритий депозитний рахунок у банку. Сторони весь час обидва офіційно працювали, отримували заробітну плату, у них був спільний бюджет, з якого вони заощаджували та вносили спільні кошти на депозит. Після того, як в їх розпорядженні була достатня сума для купівлі квартири та була знайдена квартира, яка їм сподобалась, вони уклали договір купівлі-продажу квартири. За спільним рішенням квартира була оформлена на ім`я позивача, відповідач був присутнім при укладенні договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса. Після купівлі квартири подружжям спільно робився ремонт та вони в квартирі проживали разом. Стверджує, що позивач вносила на депозитний рахунок не тільки свої кошти, їх сімейний бюджет весь час був спільним, заробітну плату відповідач щомісячно віддавав дружині, подружжя вело спільне господарство. Періоду часу, коли б відповідач не працював та не отримував доходи, не було, відповідач працює з 16 років з інституту, після закінчення інституту працює лікарем весь цей час. Подружжя на одну заробітну плату жили та сплачували комунальні послуги, другу-заощаджували. Під час ремонту квартири відповідач сам виконував окрему частину ремонту, зокрема ремонт кухні, вітальні. Оформлення придбаної квартири на ім`я позивачки було здійснено тому, що їй дуже хотілось бути господинею, а відповідач не заперечував та погодився з цим рішенням. В тих питаннях, де вона бажала проявити ініціативність і самостійність, відповідач підтримував її та всіляко допомагав втілити плани в життя. Батьки відповідача теж допомагали подружжю грошима, але відповідач не ставить питання визнання особистою приватною власністю майна, яке придбано його батьками, оскільки грошові кошти в сім`ї завжди були спільними. Просить відмовити у заявленому позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Позивачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.5-6)

Відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2023 року шлюб, зареєстрований 03.07.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області, актовий запис № 234, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано ( а.с.7)

З копії договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Гнатенко В.Л. вбачається, що продавець ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири, що розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 50,0 кв м, житловою площею -27,7 кв.м., яка складається з двох кімнат. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 49000,00 грн.

З п. 1.8 Договору вбачається, що Покупець свідчить, що під час придбання вказаної в договорі квартири, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. від 12.11.2018 року за реєстром № 4621 підтвердив свою згоду на купівлю вказаного вище нерухомого майна у спільну сумісну власність. ( а.с. 8- 9)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 144941717 від 12.11.2018 квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 , форма власності приватна, розмір частки 1/1 ( а.с.10).

Згідно з довідкою АТ КБ Приватбанк від 25.10.2022 № HAVO8V9MUHTSG39V, яка видана ОСОБА_3 про те, що депозитний рахунок № НОМЕР_1 закрито 25.10.2018, сума виплати склала 6623,01 USD ( а.с.13)

З довідок АТ КБ Приватбанк від 26.02.2024 року вбачається, що протягом 2017-2018 років на рахунок позивача ОСОБА_3 готівкою в терміналі самообслуговування вносились грошові кошти в гривнях: 25.09.2017, 21.11.2017, 03.01.2018,26.02.2018, які зараховувались на депозитний рахунок. 12.10.2018 року позивачем відкрито депозитний рахунок в доларах та внесено 6623,00 доларів, а 25.10.2018 року позивачу була виплачена ця ж сума ( а.с.78-80)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона являється матір`ю ОСОБА_3 .. Стверджує, що гроші на квартиру вона надавала доньці частинами протягом 2016-2018 років: 60 тис грн, 3 тис грн, 5 тис грн, 5 тис грн, 4,5 тис грн, 22,8 тис грн, 4 тис грн, 3 тис грн, які донька вносила на депозитний рахунок. Обирали квартиру вони втрьох: вона, донька та зять, у нотаріуса присутніми при укладенні договору купівлі-продажу були теж утрьох. В квартирі була зареєстрована тільки донька, відповідач проживав в спірній квартирі до вересня 2022 року; підтвердила, що під час шлюбу донька і зять проживали в квартирі разом, вели спільний побут, спільне господарство та мали спільний бюджет, окремих бюджетів у подружжя не було, працювали обидва, але у відповідача була менша заробітна плата.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що допомагав ОСОБА_3 обирати будівельні матеріали для ремонту квартири та частково виконував ремонт квартири. Всі питання по ремонту протягом десь півроку вирішував лише з ОСОБА_3 , вона казала, що вирішує фінансові питання, а також казала пару разів, що чоловік не допомагає. Спільний або окремий був у подружжя сімейний бюджет на той час він не знає.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом і з цим, відповідно до ст. 57 СК, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

При цьому, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Подібні за своїм змістом правові висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона позивача наголошувала, що грошові кошти на депозитному рахунку були особистою власністю позивачки, оскільки їх надавали батьки позивачки саме для придбання квартири, і тому позивач вважає таке майно своєю особистою власністю. Тобто позивач визначила джерело набуття грошових коштів дарунок.

Доводи представника позивача про те, що відповідач не мав такого доходу, щоб придбати квартиру, а позивач придбала спірне нерухоме майно за власні кошти, а саме: за кошти подаровані їй її матір`ю ОСОБА_5 , про що свідчать пояснення свідка ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу та суд розцінює такі доводи як неналежні та недопустимі.

Відповідно до частини п`ятої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 640/4013/17, щодо договору дарування грошових коштів «до правових наслідків недотримання нотаріального посвідчення договору дарування валютних цінностей на суму понад п`ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян застосовується загальне правило, визначене частиною першою статті 220 ЦК України, за яким у випадку недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним».

Стороною позивача на підтвердження зазначених обставин договорів дарування грошових коштів надано не було.

А також, із наданих довідок АТ КБ «Приватбанк» від 26.02.2024 на ім`я ОСОБА_3 не вбачається, що на депозитний рахунок вносились готівкою в терміналі самообслуговування особисті грошові кошти позивача, а не спільні кошти подружжя.

У абзаці 2 пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за № 11, роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя."

В той же час з п. 1.8 Договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2018 вбачається, що Покупець свідчить, що під час придбання вказаної в договорі квартири, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. від 12.11.2018 року за реєстром № 4621 підтвердив свою згоду на купівлю вказаного вище нерухомого майна у спільну сумісну власність.

Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу позивач свідчила перед нотаріусом, що її чоловік ОСОБА_2 посвідченою нотаріально письмовою заявою підтверджує свою згоду на купівлю квартири у спільну сумісну власність.

Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу нерухомості позивач і відповідач у справі усвідомлювали, що квартира, яка була придбана та оформлена на позивача, є спільною сумісною власністю подружжя та не є подарунком позивачці від її батьків; при укладенні договору купівлі-продажу позивач не заперечувала статус майна, яке набувалось, та джерело набуття майна.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що презумцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем ОСОБА_3 не спростовано, оскільки в ході судового розгляду позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, якими вона обгрунтовує свої вимоги, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 57, 60 СК України, ст. 220, 719 ЦК України, ст. 4-6, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_1 , адреса місцезнаходження АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Повний текст рішення складено 29 лютого 2024 року.

Суддя Н.М.Рибкіна