КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року

справа № 369/4077/21

провадження № 22-ц/824/3286/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Феодосівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року, постановлене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим, що 13.09.2016 року ОСОБА_1 було подано заяву про надання земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства в с. Ходосівка. 29.09.2016 року Рішенням Ходосівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області № 129 було вирішено надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого сільського господарства, площею 0,1000 га із земель запасу Ходосівської сільської Ради. В подальшому з метою облаштування під`їзду до земельної ділянки наданої йому у власність, він звернувся до Ходосівської сільської ради з заявою про надання дозволу на проведення дорожніх робіт по АДРЕСА_1 . Рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 306/9 від 23.08.2017 року, йому було надано дозвіл бути замовником проекту влаштування дорожнього полотна частини АДРЕСА_1 . З метою поліпшення під`їзду до земельної ділянки наданої позивачу у власність, він звернувся до Ходосівської сільської Ради з заявою про надання дозволу на влаштування проїзду по АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації, що виготовлена за власні кошти. Рішенням Ходосівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області № 6 від 19.04.2018 року йому було надано дозвіл на проведення ремонтних робіт дороги по АДРЕСА_1 . У лютому 2021 року позивачу стало відомо про те, що виділена йому земельна ділянка по АДРЕСА_1 зареєстрована в земельному кадастрі іншою особою за кадастровим номером :03:011:0054 та готується засідання сільської ради щодо її виділення іншій особі. 24 березня 2021 року позивач отримав витяг з ДЗК, у відповідності до якого земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області № 37-05/03/21-VIII від 29.01.2021. Після цього було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до якого власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0054, площею: 0.1 га став ОСОБА_2 .

Враховуючи вище викладене, просив суд визнати недійсним рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області № 37-05/03/21-VIII від 29.01.2021 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером: :03:011:0054, розташовану в с. Ходосівка Києво- Святошинського району Київської області. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:011:0054, розташовану в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: :03:011:0054, розташовану в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області на ім`я ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі.

08.06.2021 року представник позивача звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи її тим, що йому стало відомо, що 22 квітня 2021 року ОСОБА_2 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру. А тому просив залучити до участі в справі ОСОБА_3 та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 22 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Семчук М.А. 22.04.2021 та зареєстрований в реєстрі за №1383. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57793521 від 22.04.2021 11:25:06, приватний нотаріус Семчук М.А., Києво-Святошинський районний нотаріальний округ, Київська обл., про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:011:0054, розташовану в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: :03:011:0054, розташовану в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області на ім`я ОСОБА_3 в Державному земельному кадастрі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2016 року рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошиснького району Київської області № 129 було вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельно ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що з 2017 року позивач неодноразово звертався до органів Держгеокадастру для погодження проекту. Крім того, позивачем було укладено договір із ТОВ «Лігамегабуд» для розроблення проекту влаштування дорожнього полотна. Зазначає, що вказані роботи були виконані та оплачені за рахунок коштів позивача, крім того позивач сплатив кошти за відновлення зелених насаджень по спірній земельній ділянці. Вказані дії свідчать про добросовісність ОСОБА_1 .

Посилається на те, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначає, що не можна вважати справедливим та розумним надання землі особі, яка пізніше за інших дізналась про існування вільної земельної ділянки і звернулась з відповідною заявою.

Також посилається на висновки Верховного Суду, відповідно до яких відчуження об`єкта нерухомості під час дії арешту суду та заборони його відчуження є протиправним, тобто таким, що порушує публічний порядок, незалежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом та не гарантує особі набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Зазначає, що набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку є правомірним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довів належними доказами порушення його права власності на користування земельної ділянкою з боку відповідачів ОСОБА_2 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.09.2016 року ОСОБА_1 було подано заяву про надання земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства в с. Ходосівка.

29.09.2016 року Рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 129 було вирішено надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого сільського господарства, площею 0,1000 га із земель запасу Ходосівської сільської Ради.

З метою облаштування під`їзду до земельної ділянки наданої йому у власність, він звернувся до Ходосівської сільської ради з заявою про надання дозволу на проведення дорожніх робіт по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 306/9 від 23.08.2017 року, йому було надано дозвіл бути замовником проекту влаштування дорожнього полотна частини АДРЕСА_1 . З метою поліпшення під`їзду до земельної ділянки наданої позивачу у власність, він звернувся до Ходосівської сільської Ради з заявою про надання дозволу на влаштування проїзду по АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації, що виготовлена за власні кошти.

Рішенням Ходосівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області № 6 від 19.04.2018 року йому було надано дозвіл на проведення ремонтних робіт дороги по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у лютому 2021 року позивачу стало відомо про те, що виділена йому земельна ділянка по АДРЕСА_1 зареєстрована в земельному кадастрі іншою особою за кадастровим номером :03:011:0054 та готується засідання сільської ради щодо її виділення іншій особі.

24 березня 2021 року позивач отримав витяг з ДЗК, у відповідності до якого земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області № 37-05/03/21-VIII від 29.01.2021. Після цього було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до якого власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0054, площею: 0.1 га став ОСОБА_2 .

В подальшому, 22 квітня 2021 року ОСОБА_2 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі № 541/2036/19 зазначено, що право на розробку проекту землеустрою не є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а тому і не дає підстави для застосування таких термінів як «правомірні очікування» та «законне сподівання», оскільки законодавством, що регулює земельні правовідносини, чітко передбачено правовий механізм і визначено процедуру отримання у власність земельної ділянки, що встановлює не тільки права, а й покладає обов`язки на виконання відповідних дій особою, яка має намір та висловили бажання отримати у власність земельну ділянку, після отримання нею відповідного дозволу на розробку технічної документації землеустрою.

Встановлено, що позивачу 29.09.2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом із тим, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або користування є лише початковою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

У п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16 вказано, що отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Водночас, позивачем протягом 2016-2020 років у встановленому законом порядку не було вжито всіх необхідних дій, спрямованих на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодження та затвердження цього проекту, а отже позивач міг очікувати, що земельна ділянка може бути надана в користування іншій особі.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мали рівні права на отримання спірної земельної ділянки у власність, та у Феодосіївської сільської ради підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою не було.

Порушень прав позивача відповідачами ОСОБА_2 та Феодосіївською сільською радою судом не встановлено

За таких обставин колегія суддів погоджуються із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 29.01.2021 року.

Інші заявлені вимоги є похідними, а тому також задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта про те, що не можна вважати справедливим та розумним надання землі особі, яка пізніше за інших дізналась про існування вільної земельної ділянки і звернулась з відповідною заявою, суд до уваги не приймає, оскільки позивач не розробив документацію проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та у встановленому законом порядку його не погодив. Крім того, Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та на їх правильність не впливають.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді