Провадження № 2/161/81/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Крупінської С.С.

за участю секретаря судового засідання Федорової В.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Андрусік О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить 55/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї також зареєстровані у у будинку чоловік позивачки ОСОБА_5 , а також син ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що з 2018 року відповідачі не проживали і не проживають в даному будинку. Реєстрація відповідачів створює їй незручності, а тому просить визнати ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 55/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Від відповідача надійшла заява, в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечив.

Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень статей 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: непроживання члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 55/200 частин житлового будинку , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що в будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт непроживання ОСОБА_3 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується повідомленням Луцького РУП у Волинській області.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Своєю заявою від 05.02.2024 року, поданою відповідачем ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , останній визнає позовні вимоги про визнання його та його малолітнього сина ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відтак, дані обставини, у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню в даній справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, та визнати, ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 55/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 77, 78, 82, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 55/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська