справа № 487/1767/20 провадження №2/489/23/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах якої як малолітньої особи діє ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про зняття з реєстраційного обліку та визнання такою, що втратила право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей,

встановив:

В березні 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва, ухвалою якого від 30.03.2020 справу направлено за підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить зняти з реєстраційного обліку відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати їх звільнити квартиру від особистих речей та визнати їх такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кредитні ініціативи» 16.10.2019 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_4 .

Втративши право власності на квартиру, відповідачі втратили відповідно право користування квартирою.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі, власником якої є Товариство, зареєстровані: ОСОБА_1 , 1973 р.н., ОСОБА_6 , 1952 р.н., ОСОБА_2 , 1952 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н., ОСОБА_5 , 2015 р.н., ОСОБА_4 , 1977 р.н.

Малолітня особа ОСОБА_5 , зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулася раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, але відповідачі без будь-яких правових підстав прожовують проживати в квартирі та відмовляються всилитися, тим самим порушую права позивача на користування і розпорядження нерухомим майном.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.09.2020 провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №489/1298/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 07.05.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07.07.2021.

Ухвалою суду від 07.07.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23.02.2022 провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито, та за клопотанням представника відповідачів провадження зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №489/1298/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Енерго» Лубінської О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 07.12.2023 провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду.

В судове засідання, призначене на 19.02.2024, учасники не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Причину неявки свого представника в судове завдання позивач не повідомив.

В матеріалах справи наявна заява представника позивача ОСОБА_7 від 07.07.2021 в якій вона просила призначити справу до судового розгляду за її відсутності, а також вказала, що підтримує позовні вимоги і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Тобто, просить розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи».

Представник відповідачів адвокат Труба К.Б. у заяві від 04.01.2024 просила справу розглянути за її відсутності та відсутності відповідачів і відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач після набрання рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.06.2023 по справі №489/1298/20 не є власником спірного житлового приміщення, а відтак відсутні підстави для виселення відповідачів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази та встановивши фактичні обставини справи, дійшов наступного.

Із матеріалів справи судом встановлено, З матеріалів справи убачається, що 20.07.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний борг №745-04/07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних, з кінцевим терміном повернення в строк до 18.07.2017.

20.07.2007 з метою забезпечення виконання умов договору про іпотечний борг №745-04/07, між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.02.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за договором про іпотечний борг №745-04/07 від 20.07.2007 в розмірі 343 838 грн. 79 коп., а також судові витрати у розмірі 1 950 грн.

17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого останнє отримало право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним та забезпечувальним договорами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 16.10.2019 державним реєстратором КП «Енерго» Лубінською О.М. внесено запис про право власності №33725016, ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_3 .

Підставою виникнення права власності зазнаного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Згідно доданого до позову витягу з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі АДРЕСА_3 , право власності на яку набуло ТОВ «Кредитні ініціативи», зареєстровані: ОСОБА_1 , 1973 р.н., ОСОБА_6 , 1952 р.н., ОСОБА_2 , 1952 р.н., ОСОБА_3 , 1997 р.н., ОСОБА_5 , 2015 р.н., ОСОБА_4 , 1977 р.н.

Розгляд справи зупинявся до набрання законної сили рішенням у справі №489/1298/20 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора КП «Енерго» Лубінської О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.06.2023 по справі №489/1298/20 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 індексний номер: 49222923 від 18.10.2019 09:47:26 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.08.2023, яка набрала законної сили, вищевказане рішення суду скасовано в частині стягнення судових витрат з державного реєстратора, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В частині вирішення питання про розподіл судових витрат шляхом їх стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» змінено, стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 840,80 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином, після набрання законної сили рішенням суду від 20.06.2023, тобто 16.08.2023, державна реєстрація права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру визнана незаконною та скасована, а відтак Товариство не є власником квартири.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою позивач вказує положення статей 319, 321 ЦК України та частини першої статті 109 ЖК України.

З наведених правових підстав просить зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою квартири з покладенням на відповідачів обов`язку звільнити житлове приміщення, визнавши їх такими що втратили право користування ним.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Вирішення питання про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватися із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) зазначила, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню зазначені норми права. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними.

За правилом частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 753/72/12.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що на момент прийняття цього рішення державна реєстрація права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру, в якій зареєстровані відповідачі, скасована в судовому порядку і рішення набрало законної сили, відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено з наведених вище підстав, в суду відсутня необхідність наданні оцінки дотримання позивачем положень статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку». Також слід зазначити, що на теперішній час Законом України № 1871-IX від 05.11.2021 «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» змінено порядок зняття власником з реєстраційного обліку осіб, які досягли повноліття.

Так як в позові відмовлено підстави для відшкодування позивачу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах якої як малолітньої особи діє ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про зняття з реєстраційного обліку та визнання такою, що втратила право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей,

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2024.

Суддя І.В.Коваленко