Справа № 307/5453/23
Провадження № 2/307/984/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 лютого 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 травня 2018 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходячись біля дворогосподарства в

АДРЕСА_1 під час сварки з нею, що виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин умисно наніс їй декілька ударів руками в область правого плечового пояса, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців правого плечового поясу які згідно висновку судово-медичної експертизи №203 від 07 червня 2018 року відносяться до групи легких тілесних ушкоджень. По факту її побиття було порушено кримінальне провадження №60000626 та ОСОБА_3 було пред`явлено обвинувачення у скоєні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і вина його доведена. Під час досудового розслідування підозрюваний у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України ОСОБА_3 слідчому показав, що він дійсно 28 травня 2018 року наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджено як самим ОСОБА_3 так і показами свідка ОСОБА_4 та висновками судмедекспертизи, яка підтверджує, що тілесні ушкодження на її тілі не характерні від падіння, а характерні від локальних ударів. Факт її побиття повністю підтверджено диском з відеозаписом, який знаходиться у справі. Від нанесених тілесних ушкоджень у неї дуже боліла спина і вона змушена була майже одну неділю вживати знеболюючі таблетки, які купувала за власні кошти (анальгін, фаніган, спазмалгон та інші), що підтверджується фіскальним чеком №23410, який вона зберегла, за що сплатила грошові кошти в сумі 789 грн. 62 коп. Больові симптоми спини вона і зараз відчуває як тільки змінюється погода. Відповідно до вимог ст.128 КПК України, вона як потерпіла особа, якій кримінальним правопорушенням, завдано майнової та моральної шкоди, звернулась до початку судового розгляду до суду з цивільним позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння. Так, як вона є необізнаною в юриспруденції особою і немала змоги самостійно захистити свої інтереси, скласти позовну заяву про відшкодування моральної шкоди та брати участь в судових засіданнях, вона звернулась за юридичною допомогою до адвоката за послуги якого сплатила всього 6600 грн. Крім того, діями підсудного ОСОБА_3 їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 60 000 гривень і яка полягає в наступному. ОСОБА_3 було причинено їй тілесні ушкодження прилюдно спричинено фізичного болю. Внаслідок протиправної поведінки (злочинних дій) були порушені її права та їй було завдано душевних страждань, вона та її рідні зазнали значних хвилювань і турбот. Фактично діями відповідача були порушені її нормальні життєві відносини з сусідами та знайомими. З неї насміхаються односельчани сусіди, в зв`язку з чим вона втратила почуття спокою, що надало їй невпевненості в собі, тобто фактично було порушені її нормальні життєві відносини. Вона на протязі більше одного місяця не могла нормально спати, постійно нервувала із-за того, що всі хто її бачив запитував за що її побив ОСОБА_3 , її сильно принижували походи до лікарів, до слідчого поліції для допиту. З 26 липня 2018 року ОСОБА_3 більше 35 разів не з`являвся в судове засідання за що притягався до відповідальності у вигляді штрафу та оголошувався в розшук. За весь цей період, починаючи з 26 липня 2018 року по 29 вересня 2023 року вона з`являлась в судове засідання 53 рази. На поїздки в м. Тячів, вона щоразу сплачувала за проїзд грошові кошти на загальну суму 8480 грн., що підтверджує довідкою Тячівської автостанції про вартість проїзду з с. Топчино до м. Тячів. ОСОБА_3 не відшкодував їй спричинених збитків, навіть на протязі цих п`яти років він не вибачився про свої дії. ОСОБА_3 та його захисник, дочекавшись спливу строків давності притягнення його, як винної особи до кримінальної відповідальності та 29 вересня 2023 року звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та заявив, що зміст правових наслідків закриття провадження йому зрозумілий та проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не заперечує. У зв`язку з заявленим клопотанням відповідача ОСОБА_3 , судом її цивільний позов було залишено без розгляду та роз`яснено, що вона має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванню спричиненої матеріальної та моральної шкоди завданим злочином в порядку цивільного судочинства. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на її користь 75869,62 гривень, з яких: 60 000,00 гривень моральної шкоди та 15869,62 гривень матеріальної шкоди.

29 листопада 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили стягнути з відповідача на користь позивачки 60 000,00 грн. моральної шкоди, 9269,62 грн. матеріальної шкоди та 6600,00 грн витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав.

Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача надіслав до суду клопотання згідно якого просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2023 року, в справі №307/1773/18 (провадження №1-кп/307/166/20), ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 125 та ч.1 ст.122 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. (а.с.6-8).

Вказаною ухвалою суду встановлено те, що 28 травня 2018 року близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходячись біля господарства АДРЕСА_1 під час сварки з ОСОБА_1 , що виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, наніс декілька ударів руками в область правого плечового пояса, внаслідок чого спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту ухвали суду від 29 вересня 2023 року, вбачається, що цивільний позов ОСОБА_5 - залишено без розгляду та роз`яснено право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, суд вважає доведеними обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені ухвалою суду від 29 вересня 2023 року і не підлягає розгляду в судовому процесі.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження завданої матеріальної шкоди у розмірі 789,62 грн. надала чек №23410 «ТЗОВ Подорожник «Закарпаття»» від 18 червня 2018 року, який міститься в матеріалах оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 (справа №307/1773/18, провадження 1-кп/307/166/20), однак вказаний доказ не доводить розмір завданої шкоди, оскільки позивачкою не додано доказів про те, які їй були призначені ліки та препарати і що такі були придбані за її рахунок.

А тому враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів розміру спричиненої ій матеріальної шкоди на загальну суму 789,62 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

В частині стягнення коштів витрачених на транспортні послуги слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 (справа №307/1773/18, провадження 1-кп/307/166/20) Тячівський районний суд Закарпатської області постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Питання розподілу судових витрат не вирішував.

Ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження, зокрема і потерпілого. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В даній справі потерпіла просить відшкодувати їй 8480 грн., витрачених на транспортні послуги, у зв`язку з прибуттям до суду.

Тобто йдеться про вирішення питання, пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку із вирішенням цивільного позову.

У справі № 598/1781/17 в постанові від 17 червня 2020 року ВП ВС висловила правовий висновок, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що за своєю правовою природою витрати на транспортні послуги, пов`язані із прибуттям до місця судового провадження, які просить стягнути позивачка в порядку цивільного судочинства можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, такі не є шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України. Такі витрати віднесено до процесуальних витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У зв`язку з цим у стягненні 8480,00 грн. з відповідача на користь позивачки слід відмовити.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд визнає аргументованими доводи позивачки ОСОБА_1 щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок душевних страждань у зв`язку із нанесенням їй відповідачем тілесних ушкоджень, які встановлені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області у справі № 307/1773/18.

Так, позивачка відчувала фізичний біль під час ушкодження її здоров`я, перенесла стресову ситуацію, також неправомірні дії відповідача потягли за собою відчуття дискомфорту через отриманні травми, погіршення стану здоров`я. Таким чином, порушився звичний уклад життя позивачки.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру дій винного та ступеню наслідків, характеру моральних хвилювань та порушення життєвих зв`язків потерпілої, що відчуває моральні страждання, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди на користь позивачки в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При винесенні судового рішення, у відповідністю з ст. 141 ЦПК України, суд також вирішує питання щодо розподіл судових витрат між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 6600 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено копії таких документів: договір про надання правничої (правової) допомоги від 22 листопада 2023 року, ордер серія АО №1096615 від 22 листопада 2023 року, квитанцію прибуткового касового ордеру №37 на суму 4000 грн. та квитанцію прибуткового касового ордеру №17 на суму 2600 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивачка понесла на оплату професійної правничої допомоги, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 6600,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073, 60 гривень на користь держави, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі 6 600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , житель: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя: М.Д. Стецюк