ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/7029/23
Номер провадження: 22-ц/819/85/24
Головуючий у першій інстанції Зуб І.Ю.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

секретар Доброва К.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі на тій підставі, що заява про розірвання шлюбу не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки із заяви вбачається спір про право, а заявниками не було долучено до поданої заяви про розірвання шлюбу договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, а справу направити для продовження розгляду до Херсонського міського суду Херсонської області.

Вважає, що посилання в ухвалі суду на відсутність договору про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків як на підставу відмови у відкритті провадження у справі, є незаконним.

На думку скаржника, закон визначає саме право, а не обов`язок подружжя, подати до суду заяву про розлучення разом з письмовим договором про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Вказує, що суд при вирішенні питання про відкриття провадження не врахував, що з лютого 2023 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, вони з дружиною проживають двома сім`ями, він - з сином ОСОБА_3 , а дружина з сином ОСОБА_4 , тому спір з питань місця проживання дітей та участі в їх утриманні між ними відсутній.

Крім того, на теперішній час вони проживають у м .Одесі, оскільки постійне місце їх проживання є тимчасово окупованою територією Херсонської області. Довідку про склад сім`ї отримати не можуть, так як житло винаймають; намагаються раціонально використовувати кошти, а нотаріальне посвідчення договору про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків вимагає значних витрат, тому розірвання шлюбу в порядку окремого провадження відповідає як їхнім інтересам, так і інтересам їх неповнолітніх дітей.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

ОСОБА_1 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, до апеляційної скарги долучив заяву про розгляд справи без його участі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином ( шляхом вручення судової повістки).

ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася, надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання вимог апеляційної скарги. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена в установленому нормами процесуального права порядку(шляхом вручення судової повістки).

Враховуючи положення частини другої статті 372 ЦПК України, відповідно до яких неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом, та зважаючи на подані учасниками справи заяви про розгляд справи у їх відсутність, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність заявників.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей, мотивована тим, що заявники не долучили до цієї заяви письмовий договір про здійснення ними батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, а тому заява про розірвання шлюбу не підлягає розгляду в порядку окремого провадження та із заяви вбачається спір про право.

Із надісланих до апеляційного суду матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції 22.09.2006 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Херсонського міського суду Херсонської області зі спільною заявою про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітніх дітей, в порядку окремого провадження та просили суд розірвати шлюб, укладений між ними, залишити ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_7 »; залишити дитину- ОСОБА_5 проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 , залишити дитину - ОСОБА_6 проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей; за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Вказаною нормою закону визначено вичерпний перелік випадків, у яких суд може розглядати справи про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження.

Відповідно до статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частини перша-третя статті 109 СК України).

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Отже, законодавець чітко визначив, що спільна заява про розірвання шлюбу подається до суду разом з письмовим договором про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братимуть заявники, з зазначенням умов здійснення права на особисте виховання дітей. Тобто, цей окремий договір, повинен бути поданий до суду одночасно зі спільною заявою про розірвання шлюбу.

Проте, всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звертаючись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітніх дітей, в порядку окремого провадження, не долучили до вказаної заяви договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, а тому суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі за їх заявою, вважаючи, що спільна заява подружжя містить елементи спору про право.

Доводи апеляційної скарги про те, що закон визначає саме право, а не обов`язок подружжя, подати до суду заяву про розлучення разом з письмовим договором про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, не ґрунтуються на законі і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню, адже реалізація права подружжя, яке має дітей, на розірвання шлюбу судом за їх спільною заявою в порядку окремого провадження можлива лише за умови укладення цим подружжям угоди про місце проживання дітей, про умови здійснення права на особисте виховання дітей того з батьків, хто буде проживати окремо та про участь у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто буде проживати окремо (аліментні зобов`язання).

Така умова заявниками не дотримана та, як слідує із арґументів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, подружжя не вважає за необхідне та не бажає укладати письмовий договір, як цього вимагає частина перша статті 107 СК України і нести витрати на посвідчення договору про розмір аліментів на дитину в нотаріальному порядку.

Твердження ж скаржника про те, що після фактичного припинення шлюбних відносин вони з ОСОБА_2 проживають окремими сім`ями, а саме: він - з сином ОСОБА_3 , а дружина з сином ОСОБА_4 , тому спір з питань місця проживання дітей та участі в їх вихованні і утриманні між ними відсутній, не являється підставою для розгляду спільної заяви подружжя, яке має дітей, в порядку окремого провадження, оскільки окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Отже, в окремому провадженні суд не наділений повноваженням ухвалювати рішення про місце проживання дітей, як про це у прохальній частині спільної заяви заявлено подружжям ОСОБА_7 , чи вирішувати питання про батьківські права і обов`язки кожного із заявників щодо дитини, яка проживатиме окремо, а повинен перевірити відповідність укладеного заявниками письмового договору про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, інтересам дитини та пересвідчитися, що умови договору не порушують засади рівності прав батьків дитини.

Таким чином, законом визначено, що відсутність спору із наведених вище питань при розірванні судом шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, за правилами окремого провадження може бути підтверджено лише письмовим договором, укладеним цим подружжям, про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо (в тому числі і в тому випадку, якщо з батьком проживатиме один із синів, а з матір`ю-інший), а також про умови здійснення ним права на особисте виховання кожного із дітей.

Неподання такого письмового договору разом із поданням до суду спільної заяви подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу свідчить, як правильно зазначив суд першої інстанції, про наявність спору про право, що виключає вирішення судом питання про розірвання шлюбу в окремому провадженні та є підставою для відмови у відкритті провадження відповідно до пункту першого частини першої статті 186 та частини шостої статті 294 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права являються немотивованими та ґрунтуються на іншому, суб`єктивному, трактуванні скаржником норм закону, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції - відсутні.

При цьому право заявників на розірвання шлюбу не порушується та кожен із них має право подати до суду відповідний позов на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

В.О.Бездрабко