Провадження №2-зз/512/1/23
"15" лютого 2024 р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря Тімановського А.Г.,

представника заявника адвоката Савченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Савранського районного суду Одеської області матеріали за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 до Савранського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить скасувати повністю заходи забезпечення позову у цивільній справі №2-15/97 за позовом Державної податкової інспекції смт. Саврань до ОСОБА_1 про стягнення недоїмки, а саме накладення арешту на рухоме/нерухоме майно та заборони відчуження будь-якого рухомого/нерухомого майна належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, 27.09.2023 було визначено головуючим суддю Брюховецького О.Ю.

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 12.12.2023 справу призначено до судового розгляду на 15.12.2023 (а.с.13).

Представник заявника адвокат Савченко С.М., який діє на підставі ордеру серія ВН №131156, в судовому засіданні 15.12.2023 вказав, що про вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1 стало відомо лише в серпні 2023 року при вчиненні нотаріальної дії. Наявність таких заходів позбавило ОСОБА_1 можливості розпоряджатися належним йому майном, тому заяву про скасування заходів забезпечення позову просив задовольнити.

Крім того, представник заявника, в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з наданням йому можливості витребувати докази.

Слухання справи відкладено на 25.01.2024.

25.01.2024 від представника заявника адвоката Савченка С.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи: копії відповіді ДПС Одеської області, копії адвокатського запиту від 20.12.2023; копії повторного запиту від 16.01.2024 та копії рекомендованого листа від 18.01.2024 (а.с.15-20).

В судовому засіданні 25.01.2024 представник заявника адвокат Савченко С.М. пояснив, що він зробив запит до Головного управління ДПС в Одеській області про витребування архівної копії постанови Савранського районного суду б/н від 29.01.1997 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 та витребування копії документа (рішення суду), постанови слідчого, прокурора) на підставі якого Савранською районною державною нотаріальною конторою 1711.2008, за реєстраційним номером обтяження 81988797.

На даний час відповідь з Головного управління ДПС в Одеській області не надійшла, таким чином, з огляду на викладене, 25.01.2024 адвокат Савченко С.М. заявив клопотання про відкладення слухання справи.

Слухання справи відкладено на 15.02.2024.

15.02.2024 від представника заявника адвоката Савченка С.М. надійшла заява про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит з Одеського державного нотаріального архіву від 19.01.2024 №166/01-20 (а.с.21-22).

В судовому засіданні 15.02.2024 представник заявника вказав, що в суду є всі підстави для задоволення заяви про скасування заходів про забезпечення позову, а саме у цивільній справі №2-15/97 за позовом Державної податкової інспекції смт. Саврань до ОСОБА_1 про стягнення недоїмки, а саме накладення арешту на рухоме/нерухоме майно та заборони відчуження будь-якого рухомого/нерухомого майна належного на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 10.08.2023 року №342386371 вбачається, що постановою Савранського районного суду Одеської області від 29.01.1997 накладено арешт на належне автомобіль -марки ВАЗ 2101, двигун: НОМЕР_2 , кузов: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 , та мотоцикл д/н НОМЕР_5 , двигун: НОМЕР_6 (а.с.7).

З відповіді Балтського районного суду Одеської області від 10.11.2023 вбачається, що цивільна справа №2-15/97 до архіву даного суду не передавалась, оскільки такої цивільної справи у Балтському районному суді Одеської області не існує (а.с.8).

Згідно відповіді із Савранського районного суду Одеської області від 29.08.2023 вбачається, цивільна справа №2-15/97 за позовом Державної податкової інспекції смт.Саврань до ОСОБА_1 про стягнення недоїмки по податкам була надіслана до Котовського міськрайонного суду Одеської області для розгляду (а.с.9).

Відповідно до наданої інформації Котовським міськрайонним судом Одеської області від 11.10.2023 цивільна справа №2-15/97 у період з 1996 по 1998 роки до Котовського міськрайонного суду Одеської області та Котовського районного суду Одеської області не надходила та у провадженні не перебувала (а.с.10).

Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС в Одеській області від 28.12.2023, що відповідно до даних Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна по ОСОБА_1 станом на 27.12.2023 такий вид обтяження як податкова застава відсутній. Разом з тим, у реєстрі обтяжень відносно ОСОБА_1 . Савранською державною нотаріальною конторою 07.04.2008 зареєстровано арешт майна за №6962341. Станом на 27.12.2023 згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС у ОСОБА_1 обліковується борг на загальну суму 412 гривень 60 копійок, у тому числі: орендна плата з фізичних осіб в сумі 52 гривні 97 копійок, єдиний податок з фізичних осіб в сумі 80 гривень 11 копійок, земельний податок з фізичних осіб в сумі 279 гривень 52 копійки. Також з вказаного листа вбачається, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС відсутня інформація щодо цивільної справи №2-15/97 та матеріали справи. У зв`язку з чим Головне управління ДПС в Одеській області не має можливості надати архівну копію судового рішення по справі №2-15/97 (а.с.15-16).

З відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 19.01.2024 вбачається, що в матеріалах архівного фонду Савранської районної державної нотаріальної контори відсутні постанова Савранського районного суду Одеської області б/н від 29.01.1997 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 та документ на підставі якого Савранською районною державною нотаріальною конторою 17.11.2008, за реєстраційним номером обтяження 819897, внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по заборону відчуження будь-якого майна належного ОСОБА_1 крім того, з вказаної відповіді вбачається, що в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна Савранської районної державної нотаріальної контори за 18.02.2002, відсутній запис про накладення арешту на майно ОСОБА_1 (а.с.22).

Будь-яких клопотань заявник та його представник суду не надали.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 6 статті 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно частини 1 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Частина 8 статті 158 ЦПК України передбачає, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

При цьому, стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Також, за правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 р. №4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачено з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення, оскільки забезпечення позову спрямоване на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог заявника, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, оскільки ні заявником, ні його представником суду не надано копії рішення по справі №2-15/97 за позовом Державної податкової інспекції смт. Саврань до ОСОБА_1 , копії постанови про забезпечення позову, а також доказів повного виконання вказаного рішення суду та доказів того, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або доказів того, що забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зави про скасування заходів забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до частини 6 статті 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 158, 260, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Роз`яснити заявникові ОСОБА_1 його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений і підписаний головуючим суддею 20.02.2024.

Суддя: О.Ю. Брюховецький