Справа № 541/605/24
Провадження № 2/541/432/2024
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2024 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Шатілова Л.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 26630,62 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по день постановлення рішення.

Дослідивши зміст поданої заяви та доданих до неї документів, суддя приходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175 і ст. 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У вступній частині позовної заяви не зазначено повне найменування, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позивачу у прохальній частині позову необхідно вказати розмір середнього заробітку, який він просить стягнути з відповідача.

Крім того, в порушення вимог п. п. 6, 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, заходів забезпечення позову та доказів, якщо такі проводилися.

Також, в порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, в порушення вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Насамкінець, в порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач не додає до позову документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати, а отже за позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 26630,62 грн. позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

А тому, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно із якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ (в усіх судових інстанціях).

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 1201гс18).

За приписами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлюються у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем не визначено ціни позову в частині другої позовної вимоги, не надано розрахунку стягнення суми середнього заробітку за час фактичного розрахунку, суд не має можливості визначити суму судового збору, яку позивач має сплатити за заявлену майнову вимогу про виплату йому його середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Дотримання вимог ст.175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовну заяву необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 185, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку- залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків заяви терміном 10 (десять) календарних днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. Г. Шатілова