КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1259/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Універсал Банк» посилалося на те, що 13 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 061-2914/840-0689, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 119 400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2029 року.

Між сторонами також було погоджено, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 38,25 % річних (підвищена процентна ставка).

30 червня 2008 року банк направив відповідачу повідомлення про те, що починаючи з 15 липня 2008 року нарахування процентів за залишком кредиту буде відбуватися в таких розмірах: базова процентна ставка - 13,75 %, підвищена процентна ставка - 41,25 %. Заперечення проти підвищеної процентної ставки позичальник не надала.

В порушення вимог законодавства та умов кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість, яка станом на 23 липня 2015 року склала 20 363,38 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 435 478,86 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 19 141,16 доларів США, що еквівалентно 409 341,21 грн; за процентами - 1 176,33 доларів США, що еквівалентно 25 156,28 грн; за підвищеним процентами - 45,89 доларів США, що еквівалентно 981,38 грн.

Враховуючи наведене, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість разом з понесеними судовими витратами.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що при укладенні кредитного договору банк не виконав вимоги законодавства про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування. У кредитному договорі приховане фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення здорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та того розміру здорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені сторонами.

З аналізу матеріалів кредитного договору та додатку № 2 до нього вбачається, що відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі валютні ризики для позичальника; не розкрито обов`язкових умов щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі ще до укладення договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні відомості відносно досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмета іпотеки та збереження її реальної вартості.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним кредитний договір від 13 грудня 2007 року № 061-2914/840-0689, укладений між нею та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», а також стягнути з позивача на її користь судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року у задоволенні позовів АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» в особі представника за довіреністю - адвоката Сербіної А. О. звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права,та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовнівимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідно до довідки, виданої ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», станом на 11 листопада 2015 рік ОСОБА_1 не мала простроченої заборгованості за кредитним договором, то банк не має вимагати від позичальника сплати всієї суми кредитної заборгованості, оскільки виконання умов договору кредиту в такому випадку має відбуватися у встановленому сторонами такого договору графіку.

АТ «Універсал Банк» спростовує цей висновок суду тим, що в матеріалах справи міститься вимога до ОСОБА_1 , датована 23 червня 2015 року, з повідомленням про наявну заборгованість у загальному розмірі 20 040,14 доларів США, яка складається із: 435,58 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 18 705,58 доларів США - строкова заборгованість за кредитом; 869,66 доларів США - відсотки/комісія за користування кредитними коштами; 29,32 доларів США - підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу подання вищезазначеної вимоги банку про погашення боргу до установи поштового зв`язку для відправлення позичальнику відбулося 25 червня 2015 року, а отримано адресатом 02 липня 2015 року, що підтверджується і самою ОСОБА_1 , тобто, цей факт не потребує доказування. Вимогу було направлено на адресу позичальника: АДРЕСА_1 .

Згідно змісту вимоги про погашення боргу від 23 червня 2015 року вказано, що у випадку непогашення простроченої заборгованості, термін погашення кредиту вважається таким, що настав достроково та встановлений сторонами графік до договору не діє.

Отже, за датою відправлення вимоги - 25 червня 2015 року, наступною за цією буде дата - 26 червня 2015року. За умовами кредитного договору № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року, 31-й день, у який строк для погашення всього боргу достроково припадає на дату - 26 липня 2015 року. Однак, у вказаний строк вимога банку від 23 червня2015 року ОСОБА_1 виконана не була, відповідно у позивача виникло право дострокового стягнення всієї суми заборгованості та, як наслідок, захист своїх прав та інтересів у судовому порядку.

27 серпня 2015 року банком подано позов про стягнення заборгованості до суду, а позовну заяву було датовано 20 серпня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на день подання позову до суду прострочена заборгованість відповідачем в повному обсязі погашена не була та становила: 534, 09 доларів США простроченої заборгованості по кредиту; 18 598,07 доларів США дострокового стягнення кредиту; 1 176,33 доларів США відсотків; 45, 89 доларів США підвищених відсотків.

Довідка про відсутність простроченої заборгованості, на яку посилається суд першої інстанції, датована станом на 15 листопада 2015 року. Прострочена заборгованість боржником була оплачена в повному обсязі - 10 жовтня 2015 року, тобто поза межами строку визначеного умовами пункту 5.2.5 кредитного договору та вже після направлення позовної заяви до суду (27 серпня 2015 року) та після відкриття провадження по справі (15 вересня 2015 року). Даний факт суд може дослідити як в розрахунку заборгованості так і виписках.

Крім того, з розрахунку заборгованості від 26 червня 2017 року чітко вбачається, що у позичальника в подальшому з періодичністю знову виникала прострочена заборгованість як по тілу кредиту так і по відсоткам, зокрема: 10 лютого 2016 року, 10 березня 2016 року, 10 квітня 2016 року, 10 червня 2016 року тощо.

Отже, посилання суду першої інстанції на довідку від 15 листопада 2015 року, видану АТ «Універсал Банк», як на обставину відсутності простроченої заборгованості станом на 15 листопада 2015 року, що не дає право банку вимагати від позичальника сплати всієї суми кредитної заборгованості, так як виконання умов договору кредиту в такому випадку має відбуватися у встановленому сторонами графіку до договору, на думку позивача є неправомірним. Оскільки боржник не виконала вимогу банку та не погасила прострочену заборгованість в тридцятиденний строк, банк набув право на дострокове стягнення заборгованості і графік визначений умовами кредитного договору вже не діє. Оплата боржником простроченої заборгованості вже після відкриття провадження не є підставною для відмови в позові, а є підставою для зменшення суми боргу на розмір оплачених платежів.

Також позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що ОСОБА_1 не було отримане письмове повідомлення банку про підвищення розміру відсотків, а отже вона не змогла скористатись своїм правом на дострокове погашення кредиту у разі незгоди із такими відсотками.

Зазначає, що 30 червня 2008 року банк направив на адресу позичальника повідомлення про те, що починаючи з 15 липня 2008 року нарахування процентів за залишком кредиту буде відбуватися у наступних розмірах: базова процентна ставка - 13,75 % річних; підвищена процентна ставка - 41,25 % річних.

Повідомлення про зміну процентної ставки було направлено на адресу позичальника: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у реквізитах сторін за договором як місце реєстрації проживання та адреса для листування ОСОБА_1 . Також дана адреса міститься як місце реєстрації в паспорті ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 5.3.6 пункту 5.3 кредитного договору № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року позичальник зобов`язаний у тридцятиденний строк повідомити кредитора про зміну реєстрації та/або місця постійного проживання, зміну місця працевлаштування, прізвища, імені, по батькові та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Отже, у випадку неповідомлення про такі зміни позичальником кредитора, направлення за адресою відповідно до договору є належним і таким, що відповідає вимогам кредитного договору.

Пунктом 2.12 кредитного договору чітко встановлено, що банк тільки надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки, а отримання згоди позичальника на зміну відсоткової ставки не передбачено умовами кредитного договору, як і підписання додаткової угоди щодо зміни відсоткової ставки.

Крім того, ОСОБА_1 з 2008 року по 2017 рік сплачувала проценти за користування кредитними коштами за зміненою процентною ставку, що свідчить про прийняття нею пропозиції банку, а правочин про збільшення відсоткової ставки є вчиненим відповідно до положень статті 205, частини другої статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/28514/15 (провадження № 61-3747св21), де стороною є АТ «Універсал Банк»).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кучерявий Д. В. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та належним чином оцінив подані сторонами докази, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року, натомість існує переплата з огляду на нижчевикладене.

В матеріалах справи міститься вимога позивача від 23 червня 2015 року, в якій повідомляється, що розмір заборгованості позичальника по сплаті кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором складає 20 040,14 доларів США, та у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк вимагає від ОСОБА_1 з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Серед іншого повідомляється, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Звертає увагу суду, що відповідно до пункту 5.2.5. кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, що передбачені цим пунктом, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Таким чином, вимога про дострокове повернення кредиту була направлена 23 червня 2015року, а тому з урахуванням умов кредитного договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав 24 липня 2015 року і саме з цього дня банк вже не мав права нараховувати проценти за кредитним договором, а всі кошти, які сплачувалися відповідачем після 24 липня 2015 року мали б йти на погашення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, що надавався банком станом на 26 червня 2017 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 24 липня 2015 року становила 19 671,50 доларів США, з яких: 18 705,60 доларів США - тіло кредиту; 965,90 доларів США - заборгованість за відсотками.

В той же час, за вказаним розрахунком банку позичальником сплачено станом на 24 липня 2015 року: 100 366,35 доларів США - тіло кредиту; 28 625,83 доларів США - заборгованість за відсотками.

В період із 24 липня 2015 року по 14 червня 2017 року були здійснені оплати з боку відповідача на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року, які банк мав би зараховувати в якості погашення тіла кредиту та нарахованих до 23 липня 2015 року включно відсотків за користування кредитом, натомість позивач неправомірно зараховував ці грошові кошти в знак погашення процентів за користування кредитом та підвищеної процентної ставки, нарахованих з 24 липня 2015 року.

Вказує, що до суду першої інстанції надавалися додаткові докази, а саме лист АТ «Універсал Банк» вих. № 48076 від 14 квітня 2023 року, в якому повідомляється, що 13 квітня 2010 року ОСОБА_2 було внесено кошти на рахунок банку № НОМЕР_1 в сумі 398,15 доларів США, що підтверджується заявою на переказ готівки. Крім того, ОСОБА_2 була оформлена заява про зарахування коштів на погашення кредиту ОСОБА_1 (позичальник), яка виконана банком 14 квітня 2010 року.

В суді першої інстанції було надано здійснений представником відповідача контррозрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року, відповідно до якого станом на 24 липня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 8 429,64 доларів США, з яких: 456,78 доларів США - заборгованість по відсоткам; 7 972,86 доларів США - заборгованість по тілу кредиту.

В період з 24 липня 2015 року по 14 червня 2017 року відповідачем було внесено 8 892,91 доларів США на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, відтак станом на день розгляду цієї справи заборгованість по вказаному кредитному договору відсутня, натомість існує переплата у розмірі 463,27 доларів США. При цьому розрахунок заборгованості здійснювався на всю суму тіла кредиту та з урахуванням нової відсоткової ставки з 15 липня 2008 року.

Тобто вбачається, що предмет спору став відсутнім під час судового розгляду справи, а це свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог для захисту порушеного (а по факту вже не порушеного) права банку.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сербіна А. О. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній аргументи.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кучерявий Д. В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 13 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 061-2914/840-0689, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 119 400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2029 року. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 38,25 % річних (підвищена процентна ставка).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору строк кредитування становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 грудня 2029 року включно (що є датою останнього погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначаються умовами цього договору. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, можливих санкцій є: іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Кошти в сумі 119 400 доларів США було перераховано ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером від 13 грудня 2007 року № 0612914USD000133.

26 травня 2008 року ОСОБА_1 достроково сплачено частину кредиту у розмірі 90 000 доларів США.

Пунктом 2.12 кредитного договору визначено право кредитора щодо збільшення процентної ставки, зазначеної у пункті 1.1 договору та випадки коли кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1 договору. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово: за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно умов цього договору; протягом 7 (семи) календарних днів здати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом.

Пунктом 5.3.6 договору визначено обов`язок позичальника у тридцятиденний строк повідомити кредитора про зміну реєстрації та/або місця постійного проживання, зміну місця працевлаштування, прізвища, імені, по батькові та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Із встановлених по справі обставин вбачається, що ОСОБА_1 не повідомляла банк у спосіб та строки, визначені пунктом 5.3.6 кредитного договору, про будь-яку зміну реєстрації та/або місця свого постійного проживання, оскільки належне цьому підтвердження відсутнє.

Згідно з пунктом 8.5 кредитного договору, уклавши цей договір позичальник підтверджує, що: погоджується отримувати від кредитора (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, про розмір існуючої заборгованості за цим договором, про строки та умови погашення такої заборгованості, про зміну умов обслуговування клієнтів кредитора та нові послуги кредитора тощо, шляхом направлення позичальнику відповідних повідомлень засобами зв`язку, зокрема, поштою (в тому числі електронною поштою) за адресою позичальника, вказаною у цьому договорі, та/або на номер мобільного телефону позичальника та/або на автовідповідач телефону тощо; розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти; до укладення позичальником цього договору він був ознайомлений у письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: (1) найменування та місцезнаходження кредитора; (2) умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути наданий; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна, та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника; типу процентної ставки; переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); (3) орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умов дострокового повернення кредиту) тощо.

30 червня 2008 року банком направлено засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на адресу, зазначену у кредитному договорі: АДРЕСА_1 , письмове повідомлення про те, що починаючи з 15 липня 2008 року нарахування відсотків на залишок її кредиту буде відбуватися за таких умов: базова процентна ставка - 13,75 % річних; підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) - 41,25 %. Зазначене повідомлення позичальником не отримано.

23 червня 2015 року банком направлено засобами поштового зв`язку відповідачу за тією ж адресою письмову вимогу щодо негайної сплати з дня отримання зазначеної вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань.

Станом на дату зазначеної вимоги заборгованість позичальника по сплаті кредиту та нарахованих процентах за кредитним договором становила 20 040,14 доларів США, з яких: 435,58 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 18 705,58 доларів США - строкова заборгованість за кредитом; 869,66 доларів США - відсотки/комісія, нараховані за користування кредитними коштами; 29,32 доларів США - підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов`язань.

У випадку невиконання зазначеної вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Вищезазначена вимога отримана відповідачкою 02 липня 2015 року.

В той же час, згідно розрахунку ПАТ «Універсал Банк», наданого під час судового розгляду, станом на 26 червня 2017 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 16 223,35 доларів США, яка складається із: сума дострокового стягнення кредиту - 16 125, 34 доларів США; відсотки у розмірі 98,01 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту відсутня.

Крім того, із довідки вих. № 1602.70Д від 02 вересня 2019 року, виданої АТ «Універсал Банк», вбачається, що за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року позичальнику було надано кредит в сумі 119 400,00 доларів США. З моменту видачі кредиту по 10 серпня 2009 року позичальник вчасно вносила грошові кошти на погашення кредиту. Із 13 грудня 2007 року по 28 серпня 2019 року за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року було сплачено кошти в загальній сумі 137 701,08 дол. США, з яких: тіло кредиту - 103 274,66 доларів США; відсотки по кредиту - 34 182,32 доларів США; підвищені відсотки - 244,10 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що банком в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом з 12,75 % до 13,75 %, при цьому наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка/особовий рахунок та наданий контрозрахунок ОСОБА_1 були предметом дослідження й оцінки доказів. З розрахунку банку не вбачається послідовності списання (зняття) коштів. З пояснень представника банку вбачається, що кошти акумулювалися на певному рахунку, а в подальшому, через деякий час перерозподілялися в рахунок погашення заборгованості, однак суд не вбачає можливості перерахувати залишок суми заборгованості.

Також суд виходив з того, що відповідно до довідки, виданої ПАТ «Універсал Банк», станом на 11 листопада 2015 року ОСОБА_1 не мала простроченої заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що банк визнає факт відсутності простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам, тому не має вимагати від позичальника сплати всієї суми кредитної заборгованості, оскільки виконання умов договору кредиту в такому випадку має відбуватися у встановленому сторонами такого договору графіку. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року, відправляючи справу на новий розгляд, зазначив про факт відсутності простроченої заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За приписами статей 530, 599, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час прийняття банком рішення про підвищення процентної ставки) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12).

Судом встановлено, що рішення про зміну процентної ставки прийнято банком 30 червня 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

За змістом положень частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості.

Із системного аналізу положень статей 5, 627, 629, 653 ЦК України випливає, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення розміру процентної ставки є правомірним.

Згідно із пунктом 2.12 кредитного договору кредитор може збільшити проценту ставку, зазначену у пункті 1.1 договору, у разі зміни НБУ розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок Libor, Euribor, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.

Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово: за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно умов цього договору і лише за умови повного виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором розірвати вказаний договір; протягом 7 (семи) календарних днів здати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом.

Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно умов цього договору.

При цьому пунктом 5.3.6 договору передбачений обов`язок позичальника у тридцятиденний строк повідомити кредитора про зміну реєстрації та/або місця постійного проживання, зміну місця працевлаштування, прізвища, імені, по батькові та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

ОСОБА_1 не повідомляла ПАТ «Універсал Банк» у спосіб та строки, визначені пунктом 5.3.6 кредитного договору про будь-яку зміну реєстрації та/або місця свого постійного проживання, оскільки належного підтвердження не вбачається. Доводи ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції щодо того, що вона повідомила банк про зміну своєї адреси, оскільки подавала заяву про продаж квартири, яка є предметом іпотеки і у зв`язку із цим зміни свого місця проживання, є голослівними оскільки не доводяться матеріалами справи.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що сторони кредитного договору домовились про підстави та порядок збільшення процентної ставки, який полягає у направленні кредитором на адресу позичальника листа з повідомленням про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки.

Банком дотримано встановлений пунктом 2.12 кредитного договору порядокповідомлення ОСОБА_1 про підвищення процентної ставки у спосіб направлення повідомлення на її адресу проживання, яка була зазначена у договорі, а відповідач в подальшому вносила платежі уже за зміненою процентною ставкою, допустивши порушення умов договору(графіку платежів) лише у 2015 році.

Відповідачем не спростовано надані банком докази того, що позичальником було вчинено дії щодо прийняття такої пропозиції, тому доводи її щодо того, що вона не була повідомлена про підвищення процентної ставки є необґрунтованими.

Також колегія суддів не погоджується із доводами сторони відповідача про те, що пункт 9.8 кредитного договору є нікчемним, а отже банк безпідставно отримав від позичальника кошти (плату за ініціювання кредиту), які мають бути направлені на погашення тіла кредиту.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року в справі № 756/6038/20 (провадження № 61-19226св21) надав такий висновок: «Задовольняючи частково позов та визнаючи пункт 9.8 кредитного договору недійсним, апеляційний суд, пославшись на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах: від 12 вересня 2013 року у справі № 6- 80цс12, від 25 вересня 2013 року у справі № 6-80цс13, помилково ототожнив поняття "плата за ініціювання кредиту" та "плата за обслуговування кредиту". Оскільки не врахував, що відповідно до статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" плата за обслуговування кредиту є змінною величиною, яка розраховується за формулою, тоді як плата за ініціювання кредиту, передбачена в оспорюваному пункті 9.8 кредитного договору, визначена конкретною грошовою сумою, а саме у розмірі 2 900 доларів США.

При цьому платіж за ініціювання кредиту врегульовано постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, а саме як комісія за ініціювання кредиту, що отримані (сплачені) банком і пов`язанні зі створенням або придбанням фінансового інструменту, що обліковується в торговому портфелі з визнанням переоцінки через прибутки/збитки, включають: комісії за оцінку фінансового стану позичальника; комісії за оцінку гарантії, застав; комісії за обговорення умов інструменту; комісії за підготовку, оброблення документів та завершення операції тощо. Оскільки банком провадилися зазначені дії, а саме було проведено оцінку фінансового стану позичальника, йогозастави, підготовлено документи, банком правомірно було утримано комісію з позичальника за ініціювання кредиту....»

До подібних правих висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 756/14941/18-ц (провадження № 61-5326св21).

Крім того, Верховний Суд зауважив, що незгода позичальника з умовою договору про сплату комісії за ініціювання кредиту на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

Отже, колегія суддів відхиляє зазначені доводи відповідачки як безпідставні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк», суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, вимога банку до ОСОБА_1 про повернення кредиту датована 23 червня 2015 року з повідомленням про наявну заборгованість у розмірі 20 040,14 доларів США.

Станом на час подання позову в цій справі 20 серпня 2015 року (згідно відмітки на поштовому конверті) заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 20 363,38 доларів США.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначені правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку (пеню) лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним. Після настання строку виконання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, отже з цього моменту закінчився строк кредитування й банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається і це визнано сторонами в судовому засіданні, що після пред`явлення позову відповідачем було сплачено на користь позивача 8 892,91 доларів США. Однак, виходячи із розрахунку заборгованості, ці кошти не зараховувались у повному обсязі на погашення загальної заборгованості, а розподілялися кредитором також на сплату відсотків, що суперечить наведеним вище нормам Цивільного кодексу України і судовій практиці.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем в даній справі може бути вирахуваний шляхом віднімання від наявної заборгованості на час пред`явлення позову в сумі 20 363,38 доларів США сплачених позичальником коштів в сумі 8 892,21 доларів США і становить 11 471,17 доларів США (20 363,38 - 8 892,21).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новийрозподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Виходячи з наведеного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог із ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені АТ «Універсал Банк» у даній справі, а саме: 2 058,38 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви; 2 264,22 грн - за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року; 2 470,06 грн - за подання касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року; 3 087,57 грн - за подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року; а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 880,23 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 061-2914/840-0689 від 13 грудня 2007 року у розмірі 11 471,17 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 880,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 березня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній