Справа №551/1292/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2024 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.,

секретаря судових засідань Бараненко В.В.,

за участю позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом ) ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Момота Т.Ю.,

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Карнаух С.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Миргородського району Полтавської області, в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Полтави, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гетало Олена Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та зміну черговості отримання права на спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2023 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Момотом Т.Ю. до суду подано позовну заяву до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання позивача із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 25.01.2021 та зміну черговості отримання права на спадкування, шляхом надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємцю першої черги за законом.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 29 листопада 2023 року судом відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження, в зв`язку з чим у справі призначено підготовче засідання.

У визначений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подавала, натомість у вказаний строк вона звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про її виселення з квартири, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовним вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що ОСОБА_1 самочинно та безпідставно захватила квартиру її померлого сина та нікого не пускає до неї. Звернула увагу на те, що спадщина належить спадкоємцю ОСОБА_2 саме з часу її відкриття.

Також зустрічна позовна заява містить доводи щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 в тому числі в частині не підтвердження факту перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані.

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, в одне провадження об`єднано вимоги за зустрічним та первісним позовами, відповідачу за зустрічним позовом надано строк для надання відзиву на неї.

У визначений судом строк представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 до суду надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він заперечував проти її задоволення через безпідставність заявлених вимог. Наголошував на тому, що до спірної квартири ОСОБА_1 вселилась та проживала у ній з дозволу власника ОСОБА_3 . Після смерті останнього вона продовжує проживати у даній квартирі та сплачувати комунальні послуги.

Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали заявлені ними позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, заперечували проти задоволення зустрічного позову з підстав, що наведені у відзиві на нього.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти первісних позовних вимог, вказуючи на те, що позивач була лише коханкою ОСОБА_3 , а не членом його сім`ї, оскільки таким членом виступала маті померлого (відповідач у справі) ОСОБА_2 , яка з 2006 по 2021 рік проживала в однокімнатній квартирі сина. Крім того вважала, що факт реєстрації позивача за іншою адресою в с. Мачухи Полтавського району Полтавської області та наявності у позивача на утриманні та вихованні двох неповнолітніх доньок від першого шлюбу, які проживали за вищевказаною адресою на момент її вступу в стосунки з ОСОБА_3 , автоматично унеможливлював можливість створення сім`ї між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення присутніх учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з нижче викладеного.

Так, позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 з 01.04.2005, переїхавши проживати з дозволу останнього в належну йому квартиру АДРЕСА_2 .

04.04.2005 вона працевлаштувалась на посаду кухаря у КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради» де й працює по теперішній час.

Незважаючи на те, що шлюб між нею та ОСОБА_3 офіційно зареєстрований не був, вони весь час (16 років) до моменту смерті ОСОБА_3 проживали з ним однією сім`єю, зокрема підтримували інтимні стосунки, мали спільний бюджет, спільно вели домогосподарство та домашній побут, за спільний кошт зробити ремонт в квартирі, придбали телевізор, меблі, автомобіль, весь час спільно проводили дозвілля, а саме їздили на відпочинок та риболовлю, спільно відвідували родичів один одного, приймали участь у «корпоративах» на роботі позивача. ОСОБА_3 добре відносився до доньок позивача від першого шлюбу та приймав участь у святкуванні їх «випускних», а також інших визначальних подій у їх житті. Доньки позивача неодноразово та подовгу гостювати в його квартирі. Всі родичі та знайомі сприймали позивача та померлого ОСОБА_3 , як подружжя.

ОСОБА_3 мав значні вади здоров`я, зокрема у нього було хворе серце та майже не працювала ліва рука. Він дуже швидко втомлювався та не міг самостійно виконувати певні дії, які потребували використання обох рук. В зв`язку з цим позивача була вимушена турбуватись про нього, а саме допомагати вдягатись, прала одяг, готувала їжу, придбавала необхідні ліки, одяг, речі.

Позивач також постійно доглядала за хворою та немічною в силу похилого віку матір`ю співмешканця - ОСОБА_2 , яка після смерті в 2006 році її молодшого сина переїхала проживати до старшого сина - ОСОБА_3 та прожила разом з ними в однокімнатній квартирі до 2021 року.

Відповідні пояснення позивача повністю підтверджуються сукупністю показань допитаних судом у справі свідків: ОСОБА_7 (колега позивача), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (родичі померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_11 (сусідка ОСОБА_3 ), ОСОБА_12 (особа яка проводила ремонті роботи в квартирі ОСОБА_3 ), які (кожен в певній мірі) підтвердили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відносини, які притаманні подружжю, зокрема вони демонстрували наявність між ними взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, спільно проживали в квартирі останнього багато років, спільними зусиллями зробили у ній ремонт та придбали ряд побутовий речей та автомобіль, вели спільне домогосподарство, спільними зусиллями вирішували побутові питання, постійно перебували разом у гостях, на відпочинку, при прийомі гостей у своєму житлі тощо, піклувались один про одного. Разом з ними однією сім`єю тривалий час проживала матір ОСОБА_13 про яку піклувалась ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 добре ставився до доньок ОСОБА_1 та вони часто та іноді подовгу перебували в його квартирі.

При цьому у суду відсутні жодні підстави ставити під сумнів правдивість показань даних свідків, які є логічно послідовими, не суперечливими, цілком узгоджуються між собою, а показання одних свідків доповнюють показання інших.

Той факт, що окремі свідки на вимогу представника відповідача не змогли назвати точної адреси квартири в якій проживала позивач та ОСОБА_3 , моделі та державного номеру його автомобіля, а також точних часу та дат подій, які ними описувались, на думку суду жодним чином не свідчать про неправдивість даних показань, оскільки свідки намагались декількома реченнями повідомити про відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які тривали досить давно на протязі майже 16 років (з 2005 до 2021 року), а з часу описуваних свідками подій минув значний строк. Крім того допитані свідки продемонстрували, що навіть незнаючі точної адреси квартири ОСОБА_3 , вони можуть зорієнтуватись на місці, зокрема знають розташування зупинок громадського транспорту біля будинку, орієнтуються в обстановці його квартири, змогли повідомити який вигляд вона мала до ремонтних робіт та після їх проведення, яку техніку чи меблі було придбано тощо. Так само, не знаючи/не пам`ятаючи державного номера та моделі автомобіля ОСОБА_3 , більшість свідків змогли назвати його марку, колір, обставини придбання тощо.

Факт роботи позивача ОСОБА_1 з 04 квітня 2005 року на посаді кухаря КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради» підтверджується довідкою даного медичного закладу від 08.02.2021 № 213, а також довідками про розмір її заробітної плати за 2005-2020 роки (т.1 а.с. 12, 199-214).

Дослідивши та оцінивши надані позивачем фотографій та відеозаписи суд приходить до висновку, що вони доповнюють пояснення позивача та показання свідків в частині проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 (т.1 а.с. 18-20, 153-159).

Так, з даних фотографій та відеозаписів вбачається, що вони зроблені в різний час, за різних обставин та у різних локаціях (переважно під час сімейних світ, спільного дозвілля та відпочинку) та всі вони демонструють, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поводили та позиціонували себе перед іншими особами саме, як члени сім`ї, якій притаманні ознаки подружжя. Крім того на вказаних фотографіях та відеозаписах зафіксовано перебування поряд з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 значної кількості свідків, допитаних судом у даній справі, а отже дані докази додатково підтверджують показання свідків про їх вхожість до родини ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та їх обізнаність щодо сімейного життя останніх.

При цьому з досліджених фотографій та відеозаписів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно проживала разом з сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в однокімнатній квартирі.

Наданими обома сторонами письмовими платіжними документами підтверджуються доводи ОСОБА_1 про те, що за комунальні послуги в належній ОСОБА_3 квартирі сплачували кошти на лише власник та його матір (т. 1 а.с. 76-138), а й сама ОСОБА_1 , в тому числі після раптової смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 215-235). При цьому будучи офіційно працевлаштованою та маючи стабільну роботу, ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, яка перевищувала розмір пенсії ОСОБА_3 з інвалідності (т.1 а.с.196-214).

Вищевказане в сукупності з поясненнями позивача та показаннями свідків свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно мали спільний бюджет та спільним коштом придбавали певні побутові речі, які в подальшому спільно використовували (автомобіль, диван, телевізор тощо).

На думку суду все вищевикладене безумовно свідчить про те, що в період з 01 квітня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу між ними.

При цьому на користь вказаного висновку суду також свідчить той факт, що весь цей час (майже 16 років) вони проживали в належній ОСОБА_3 однокімнатній квартирі, в якій з ними майже весь цей час (15 років) також проживала матір останнього ОСОБА_2 .

На думку суду така тривалість спірного проживання та його умови (одна кімната на трьох дорослих осіб, які проживають в ній) безперечно свідчать про те, що всі ці особи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто були повноцінною сім`єю.

Під час проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю ОСОБА_1 в іншому шлюбі не перебувала, а її попередній чоловік ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто більше ніж за 6 місяців до того, як вона розпочала відносини з ОСОБА_3 (а.с. 22-23).

Доводи представника відповідача про те, що маючи сім`ю з двох неповнолітній дітей, які проживали разом з бабусею в с. Мачухи Полтавського району, позивач ОСОБА_1 не могла паралельно утворити сім`ю з ОСОБА_3 та проживати з ним в м. Полтаві є неспроможними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до положень ст. 257 та ст. 265 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, факт проживання дітей ОСОБА_1 : ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з їх бабусею (матір`ю їх померлого батька) в с. Мачухи Полтавського району не суперечив, а ні вимогам чинного законодавства, а ні моральним засадам суспільства (т.2 а.с. 8-10) та не перешкоджав позивачу налагоджувати особисте життя та створювати нову сім`ю з ОСОБА_3 .

Крім того, з пояснень позивача та показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 часто у вихідні навідувала дітей в с. Мачухи, а також останні часто гостювали в квартирі ОСОБА_3 . При цьому діти позивача отримували пенсію по втраті годувальника (батька), розмір якої був співмірним з розміром заробітної плати самої ОСОБА_1 (т.2 а.с. 11-14).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те позовна вимога про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу між ними підлягає повному задоволенню.

Розглядаючи можливість задоволення другої позовної вимоги ОСОБА_1 про зміну черговості отримання права на спадкування та надання їй права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємцю першої черги, суд виходив з наступного.

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О.М. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини 04 лютого 2021 року заведено спадкову справу № 5/2021 щодо майна померлого (т.1 а.с. 9-11).

04.02.2021 приватним нотаріусом Гетало О.М. спадкоємцю ОСОБА_1 письмово роз`яснено необхідність надати нотаріусу документи, що підтверджують факт її родинних відносин з померлим або встановити даний факт в судовому порядку (т.1 а.с. 10).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто до першої черги спадкоємців померлого ОСОБА_3 належить його матір ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом).

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 належить до четвертої черги спадкоємців майна ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Саме на цю норму посилалась позивач, обґрунтовуючи свою позовну вимогу про зміну черговості одержання права на спадкування.

Згідно роз`яснень, наведених у абз. 2-3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер від нещасного випадку у віці 57 років, тобто на момент смерті він не досяг загального пенсійного віку. ОСОБА_3 мав захворювання лівої руки та встановлену в зв`язку цим 3 групи інвалідності і потребував певної допомоги від співмешканки ОСОБА_1 , однак судом достеменно встановлено, що до моменту смерті він не перебував у безпорадному стані, зокрема самостійно виконував гігієнічні процедури, приймав їжу та напої, керував автомобілем та, навіть, періодично їздив на риболовлю в складі компанії або самостійно.

Поодинокі факти перебування ОСОБА_3 на лікуванні в Полтавській обласній клінічній інфекційній лікарні (т.1 а.с.21) з приводу кишкового захворювання та коронавірусної інфекції (згідно з пояснень позивача) на думку суду не свідчать про наявність у нього тяжкої хвороби чи каліцтва, які б зумовлювали його безпорадність у повсякденному житті.

З досліджених судом відеозаписів та фотографій також жодним чином не вбачається, що ОСОБА_3 в силу віку чи незадовільного стану здоров`я потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Навпаки, явно вбачається, що останній постійно демонстрував позитивний настрій та свій патріархальний статус у родині.

Крім того, наявність у ОСОБА_3 впорядкованого житла, автомобіля та постійного доходу у вигляді пенсії з інвалідності свідчать про те, що він не перебував і у скрутному матеріальному становищі.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 про перебування спадкодавця ОСОБА_3 в безпорадному стані є надуманими, а отже підстави для зміни черговості отримання права на спадкування позивачем у відповідності до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України відсутні.

За таких обставин дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання обґрунтованості зустрічної позовної вимоги про виселення, суд виходив з ступного.

З матеріалів справи встановлено, що померлий ОСОБА_3 мав у одноосібній власності квартиру АДРЕСА_3 та був зареєстрований у ній один (а.с. 14-17).

З дозволу останнього у вказаній квартирі з 01 квітня 2005 року проживає ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 7, 247). Питання про її виселення власником квартири ОСОБА_3 за його життя не ставилось.

Тобто підстави стверджувати, що ОСОБА_1 самовільно зайняла належну ОСОБА_3 квартиру відсутні.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що по суті вона більшою мірою є відзивом на первісну позовну заяву та містить в собі доводи та міркування ОСОБА_2 щодо безпідставності первісних позовних вимог, заявлених до неї (т.1 а.с. 49-57).

При тому, що зустрічний позов має негаторний характер, у ньому відсутні жодні належні доводи з приводу того яким чином факт проживання ОСОБА_1 у квартирі, що належала сину позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 та в яку вона вселилась з дозволу останнього більше 16 років тому, порушує права самої ОСОБА_2 на даний час.

Тобто, в даному випадку, виходячи з доводів зустрічної позовної заяви про виселення ОСОБА_1 , суд вважає, що її подання не пов`язано з порушенням майнових чи житлових прав ОСОБА_2 , а фактично є її своєрідною контр дією у відповідь на неодноразові звернення ОСОБА_1 до суду з позовами до самої ОСОБА_2 та достатньо тривалий судовий розгляд даних справ (т.1 а.с. 58-68).

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з моменту смерті сина ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) проживає за іншою адресою по АДРЕСА_5 , а отже не є користувачем спірної квартири.

На даний час ОСОБА_2 не є й власником спірної квартири, оскільки ще не отримала свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру та не зареєструвала свого права власності щодо неї.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно у вигляді квартири виникає з моменту його державної реєстрації.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог та вважає необхідним відмовити у їх задоволенні.

На підставі ст. 141 ЦПК України при розподілі документально підтверджених судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на корить позивача ОСОБА_1 1073,60 грн. на відшкодування сплаченого нею судового збору за позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яку задоволено судом (т.1 а.с.1).

Докази про інші понесені ОСОБА_1 судові витрати в матеріалах справи відсутні та про намір їх подання сторона позивача суд вчасно не повідомляла.

Представником ОСОБА_2 до початку судових дебатів заявлено про намір подання протягом 5 днів з дати винесення рішення у справі доказів щодо розміру понесених даною стороною судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 01 квітня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості отримання права на спадкування - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його підписання.

Повний текст рішення суду виготовлено та вручено (направлено) учасникам справи 08 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.С. Сиволап