ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 285/3484/20

провадження № 61-4703св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Новоград-Волинська місцева прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу,

відповідачі: Новоград-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на постанову Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року в складі колегії суддів Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Новоград-Волинська місцева прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу звернулася до суду з позовом до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Новоград-Волинська РДА Житомирської області), ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 затверджений проєкт землеустрою та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Ужачин. На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 447202. За договором купівлі-продажу від 26 лютого 2013 року ОСОБА_2 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , який 01 серпня 2019 року продав земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0527 ОСОБА_1 . Проте, спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна, що протікає у Новоград-Волинському районі Житомирської області та відноситься до малих річок і має прибережну захисну смугу 25 м вздовж урізу води. У прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна, спірна земельна ділянка огороджена дерев`яним парканом, що обмежує доступ громадян до загального водокористування, а відстань від дерев`яного паркану до урізу води річки Чорна становить 17,36 м. Прибережні захисні смуги є природоохоронними територіями з режимом обмеженої господарської діяльності, в яких забороняється будівництво будь-яких споруд, розорювання земель, садівництво та городництво тощо. Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, то відповідно до законодавства України вона не може передаватися у приватну власність для будь-яких потреб, в тому числі для ведення садівництва, а тому Новоград-Волинська РДА Житомирської області вийшла за межі наданих повноважень, змінила цільове призначення спірної земельної ділянки, внаслідок чого неправомірно відвела у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0527, а тому розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню. Факт порушення вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства підтверджується: актом обстеження земельної ділянки від 03 липня 2019 року, листом Державної екологічної інспекції Поліського округу від 12 липня 2019 року № 2227/2/2-06 та висновком експерта від 26 червня 2020 року. У разі визнання судом незаконним розпорядження, слід внести відповідні записи про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527, які можуть бути вчинені лише на підставі судового рішення. Витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_1 відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність останніх під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Окрім того, позов про витребування земельної ділянки водного фонду із приватної власності у державну власність становить суспільний інтерес, оскільки Український народ фактично розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА Житомирської області позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися землями водного фонду. Також із моменту винесення головою Новоград-Волинської РДА Житомирської області розпорядження, тобто з 2011 року, розпорядження Житомирською обласною державною адміністрацією не скасовано та державні органи в судовому порядку заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень, не вжили. Натомість Державна екологічна інспекція Поліського округу просить органи прокуратури вирішити питання про вжиття заходів представницького характеру до поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку, шляхом подачі відповідного позову. Якщо компетентний орган протягом розумного строку самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом на користь підтвердження судом підстав для представництва органами прокуратури.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 про затвердження проєкту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку, зобов`язати повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0527, площею 0,1200 га.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням Новоград-Волинської РДА Житомирської області до участі у справі залучене Головне управління Держгеокадастру у Житомирські області, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва» про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га із кадастровим номером :01:000:0527, для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району. Зобов`язано повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0527, площею 0,1200 га. У задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з Новоград-Волинської РДА Житомирської області, ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 204 грн у дольовому порядку, тобто по 2 102 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, тобто належала та належить до земель, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність. Із огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, вимога прокурора про визнання розпорядження незаконним та його скасування є ефективним способом захисту, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки. Позивачем строк позовної давності не пропущений. Зобов`язавши повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, суд виходив з того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, а натомість застосуванню підлягають положення статті 391 ЦК України та частина друга статті 152 ЗК України. Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявляти упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, за принципом «суд знає закони». Тому помилкова юридична кваліфікація позивачем позовної вимоги про повернення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду як вимоги, до якої слід застосувати положення статей 330, 387, 388 ЦК України, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Безпідставними є заперечення ОСОБА_1 про те, що він є добросовісним набувачем та укладений із ним договір купівлі-продажу не скасований, а тому його не можна позбавити права власності на спірну земельну ділянку. Отже, справедливий баланс між суспільними і приватними інтересами у цій справі не порушений.

Не погодившись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року заяву Державної екологічної інспекції Поліського округу задоволено. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року в частині задоволених вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при розгляді спору, суд першої інстанцій не врахував, що для визнання незаконним розпорядження голови районної державної адміністрації, зокрема щодо приватизації земельної ділянки, обов`язковою умовою є те, щоб порушення вимог законодавства існувало саме на час прийняття оспорюваного розпорядження. Проте, на момент передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ділянка з кадастровим номером :01:000:0527 не належала до земель водного фонду України, що підтверджується належними доказами в матеріалах справи.

Із постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 285/3485/20 при досліджені обставин щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0525, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0527, слідує, що річка Чорна має гідротехнічні споруди, поліпшення яких могло призвести до порушення допустимої відстані розміщення земельної ділянки до урізу води річки Чорна. Зазначені обставини підтверджені показаннями свідка ОСОБА_4 , спеціаліста у галузі водного господарства, виконуючого обов`язки начальника Новоград-Волинської дільниці Басейнового управління водних ресурсів р. Прип`ять, який зазначив, що наявність на річках гідротехнічних споруд впливає на розширення земель водного фонду по обидва береги, а також свідка ОСОБА_5 , експерта Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який зазначив, що річка Чорна має гідротехнічні споруди та їхнє поліпшення впливає на розширення річки.

Обставини щодо наявності гідротехнічної споруди на річці Чорна впливають, як на земельну ділянку з кадастром номером :01:000:0525, так і на земельну ділянку з кадастром номером :01:000:0527, яка знаходиться поряд та межує, а тому дуже близьке місцерозташування цих земельних ділянок обумовлює вплив на них гідротехнічної споруди - дамби, що тягне зміну урізу води та, як наслідок, - прибережної захисної смуги річки. Оскільки річка Чорна має гідротехнічні споруди, то проведені поліпшення могли призвести до порушення допустимої відстані розміщення спірної земельної ділянки до урізу води річки Чорна на 7,64 м після прийняття у 2011 році оспорюваного розпорядження, коли на час перевірки сплинуло більш як сім років (2019 рік).

Отже, позивач не надав суду беззаперечних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставини, що на час прийняття розпорядження головою Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207, яким затверджено проєкт землеустрою та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527, ця земельна ділянка належала до земель водного фонду, а не до категорії земель сільськогосподарського призначення та, що на той час входила до прибережної захисної смуги річки Чорна і накладалася на прибережну захисну смугу, яка існувала на час прийняття розпорядження на відстані 25 м від урізу води.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року, залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

27 березня 2023 року заступник керівника Житомирської обласної прокуратури надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 18 квітня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на постанову Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заступник керівника Житомирської обласної прокуратури посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 442/2569/18, від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції врахував докази, досліджені судами у справі № 185/3485/20, які безпосередньо не досліджувались при розгляді справи № 285/3484/20. Крім того, апеляційний суд порушив норми статей 60, 61 ЗК України та статті 88 ВК України.

При набутті у приватну власність земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, ОСОБА_1 діяв недобросовісно, а тому скасування оскаржуваного рішення від 20 грудня 2011 року № 1207 не становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В силу об`єктивних, видимих природних властивостей розташованої в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки, ОСОБА_1 не міг не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки поблизу річки Чорна. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки, відповідач міг та повинен був знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду.

Апеляційний суд зробив висновок, що досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000037 встановлено відсутність порушень законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки. Вказане кримінальне розслідування проводилось за фактом видання посадовими особами управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі неправдивих довідок з державної статистичної звітності про розподіл земель. В ході розслідування зазначений факт не підтвердився, однак це не може свідчити про відсутність прибережно-захисної смуги на спірній земельній ділянці в силу наведених вище положень законодавства.

Позиція інших учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка на момент її виділення у власність ОСОБА_2 не входила до прибережної смуги річки Чорна та не відносилася до земель водного фонду.

Також, звертає увагу суду на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 285/3485/20 та від 27 червня 2022 року у справі № 285/3486/20.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суд встановив, що за заявою ОСОБА_2 розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 23 грудня 2010 року № 1376 наданий дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, у власність для садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

Приватне підприємство «Амалком» на замовлення ОСОБА_2 виготовило проєкт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва» затверджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Ужачин.

На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_2 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 447202.

За договором купівлі-продажу від 26 лютого 2013 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території Новороманівського сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, передану для ведення садівництва з кадастровим номером :01:000:0527.

21 травня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000037 на підставі внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками частини другої статті 364 КК України, відповідно до якого, посадові особи Управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі, під час розробки громадянами проєктів із землеустрою щодо відведення земель на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (поза межами населеного пункту) у приватну власність, видали неправдиві довідки з державної статистичної звітності, у зв`язку з чим до приватної власності громадян передані земельні ділянки, які включають в себе землі водного фонду.

У листі Новоград-Волинського міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України від 18 грудня 2018 року № 03-472 зазначено, що за даними картографічних матеріалів річка Чорна протікає у Новоград-Волинському районі Житомирської області. Паспорта на цей водний об`єкт немає. Довжина річки приблизно 10 км. Згідно із класифікацією річок річка Чорна належить до малих річок.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2019 року та у листі від 30 травня 2019 року № 10-6-0.47-3531/2-19 зазначило, що за межами с. Ужачин Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, біля річки Чорна, розташована земельна ділянка сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення садівництва (кадастровий номер :01:000:0527) площею 0,1200 га, яка відповідно до розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року № 1207 була надана ОСОБА_2 та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯМ № 447202). Земельна ділянка межує з землями запасу Новороманівської сільської ради, водоохоронною зоною річки Чорна, земельними ділянками гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із цільовим призначенням земельних ділянок для ведення садівництва. При перевірці порушень земельного законодавства при наданні даної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не встановлено. Також встановлено, що дана земельна ділянка знаходиться в масиві земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення садівництва, які огороджені дерев`яним парканом. На час перевірки встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 не використовується, вкрита трав`янистим покривом. Дана земельна ділянка частково загороджена дерев`яним парканом, де відстань до зрізу води річки Чорна становить 17,36 метри, що є порушенням пункту «а» частини другої статті 60 ЗК України.

Державна екологічна інспекція Поліського округу у листі від 12 липня 2019 року № 227/2/2-06 зазначила, що за результатами перевірки дотримання вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства при використанні земельних ділянок на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0527 із цільовим призначенням для ведення садівництва, з урахуванням вимог статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України, частково розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна. Ці обставини встановлені в акті обстеження земельної ділянки від 03 липня 2019 року.

Згідно з висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 26 червня 2020 року, яка додана органами прокуратури до позовної заяви, на вирішення експертизи безпосередньо не виносилися питання щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0527 площею 0,1200 га, але як зазначалося вище, спірна земельна ділянка знаходиться у масиві із земельними ділянками із кадастровими номерами № :01:000:0524, № :01:000:0525 та безпосередньо межує із останньою земельною ділянкою, щодо яких у висновку експерта від 26 червня 2020 року зазначено, що вони повністю відносяться до земель сільськогосподарського призначення; координати поворотних точок (кутів) фактичних меж зазначених земельних ділянок відповідають межам на координатах, зазначених у проєктах землеустрою; ці земельні ділянки на момент передачі у власність не належали до земель водного фонду України.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення садівництва, який містить висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 квітня 2011 року, земельна ділянка знаходиться за межами водоохоронних, зон прибережних смуг водних об`єктів, заплав річок.

Також у зазначеному проєкті землеустрою є висновок Новоград-Волинської санітарно-епідеміологічної станції від 18 березня 2011 року, у якому зазначено, що відстань земельної ділянки до річки Чорна, водоохоронна зона якої 25 м, становить 35 м.

За договором купівлі-продажу від 01 серпня 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0527 площею 0,12 га перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за яким на час пред`явлення позову (11 вересня 2020 року) зареєстровано право власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (01 серпня 2019 року).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проєкту приватизації земель.

У частині шостій статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 118 ЗК України розроблений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, яка протягом трьох тижнів з дня одержання проєкту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проєкту або відмови у його погодженні. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною третьою статті 122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

За змістом статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

У частинах першій, другій статті 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно з пунктом «а» частини другої та частиною третьою статті 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проєктами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

У пункті «г» частини третьої статті 83 ЗК України зазначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «д» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, оскільки відстань до урізу води річки Чорна становить 17,36 м, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2019 року та листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30 травня 2019 року. Окрім того, держінспекторами з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу 03 липня 2019 року проведено обстеження, зокрема земельних ділянок із кадастровими номерами :01:000:0527 та :01:000:0525 із цільовим призначенням для ведення садівництва та встановлено, що ці земельні ділянки частково розміщені в прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна, що підтверджується листом Державної екологічної інспекції Поліського округу від 12 липня 2019 року № 2227/2/2-06.

Водночас суд апеляційної інстанції правильно врахував, що для визнання незаконними рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, зокрема щодо приватизації земельних ділянок, обов`язковою умовою є те, щоб порушення вимог законодавства існувало саме на час прийняття оспорюваних рішень.

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що на момент передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ділянка з кадастровим номером :01:000:0527 не належала до земель водного фонду України, що підтверджується такими доказами: у проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення садівництва, міститься висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 квітня 2011 року, згідно з яким земельна ділянка знаходиться за межами водоохоронних, зон прибережних смуг водних об`єктів, заплав річок; у висновку Новоград-Волинської санітарно-епідеміологічної станції від 05 березня 2011 року №47 зазначено, що відстань земельної ділянки до річки Чорна, водоохоронна зона якої складає 25 м, становить 35 м; постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях посадових осіб управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі складу кримінального правопорушення, оскільки земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0527, площею 0,1200 га, на момент передачі у власність громадян не належали до земель водного фонду України; в акті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29 травня 2019 року зазначено, що при наданні спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 земельне законодавство не порушено; проміри земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0527 площею 0,1200 га, що зафіксовані інспекторами в акті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29 травня 2019 року, здійснені не у меженний період, хоча пункт «а» частини другої статті 60 ЗК України передбачає встановлювати захисні смуги по берегах річок уздовж урізу води саме у меженний період, коли найменший рівень води у річці, а загальновідомі обставини, що у травні місяці у річках не може бути найменший рівень води, а тому погрішності щодо визначення прибережної захисної смуги навіть станом на 2019 рік очевидні; при виготовленні проєкту землеустрою використовувалася вихідна земельно-кадастрова документація, де категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове використання землі - землі запасу.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 285/3485/20 при досліджені обставин щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0525, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою з кадастром номером :01:000:0527, зазначено, що річка Чорна має гідротехнічні споруди, поліпшення яких могло призвести до порушення допустимої відстані розміщення земельної ділянки до урізу води річки Чорна.

Зазначені обставини підтверджені показаннями свідка ОСОБА_4 , спеціаліста у галузі водного господарства, виконуючого обов`язки начальника Новоград-Волинської дільниці Басейнового управління водних ресурсів р. Прип`ять, який зазначив, що наявність на річках гідротехнічних споруд впливає на розширення земель водного фонду по обидва береги, а також свідка ОСОБА_5 , експерта Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який зазначив, що річка Чорна має гідротехнічні споруди та їхнє поліпшення впливає на розширення річки.

Вказані обставини щодо наявності гідротехнічної споруди на річці Чорна впливають, як на земельну ділянку з кадастром номером :01:000:0525, так і на земельну ділянку з кадастром номером :01:000:0527, яка знаходиться поряд та межує, а тому дуже близьке місцерозташування цих земельних ділянок обумовлює вплив на них гідротехнічної споруди - дамби, що тягне зміну урізу води та, як наслідок, - прибережної захисної смуги річки. Оскільки річка Чорна має гідротехнічні споруди, то проведені поліпшення могли призвести до порушення допустимої відстані розміщення спірної земельної ділянки до урізу води річки Чорна на 7,64 м після прийняття у 2011 році оспорюваного розпорядження, коли на час перевірки сплинуло більш як сім років (2019 рік).

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що на час прийняття розпорядження Новоград-Волинської РДА Житомирської області від 20 грудня 2011 року № 1207 про затвердження проєкту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,1200 га з кадастровим номером :01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району, ця земельна ділянка належала до земель водного фонду.

Оскільки розпорядження органу державної влади відповідає законодавству, тому відповідач як добросовісний власник не може бути судом зобов`язаний повернути державі спірну земельну ділянку.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Таке втручання у право мирного володіння майном буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнала такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 442/2569/18, від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20, оскільки у справі, яка переглядається, позивач не довів віднесення спірної земельної ділянки на момент її передачі у приватну власність до складу земель водного фонду, зокрема розташування ділянки на відстані менше ніж 25 м від урізу води річки Чорна, що відрізняє фактичні обставини цієї справи та справ, наведених заявником в касаційній скарзі.

Оскаржувана постанова прийнята апеляційним судом на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Разом із тим, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

У мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення міститься обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене та встановлені у цій справі обставини, правильними по суті є висновки суду апеляційної інстанції.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження суду апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України»).

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська