РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне під час підготовчого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири, припинення права спільної сумісної власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири, припинення права спільної сумісної власності на квартиру звернувся ОСОБА_1 у якому просить суд визнати квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 78,1 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_2 ; здійснити поділ квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 78,1 кв.м. між ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_2 шляхом визнання за кожним з них права власності по ідеальній частці квартири з припиненням права спільної сумісної власності на квартиру.

В судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задоволити повністю.

В судове засідання відповідач не з`явилася, однак представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника; позовні вимоги ОСОБА_2 визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе провести розгляд справи та прийняти рішення під час підготовчого судового засідання на підставі наявних матеріалів справи та поданих письмових доказів.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2005 року.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 виданим 11 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружились 11 лютого 2005 року, про що зроблено запис за №116. Прізвища після одруження: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

В період шлюбу за спільні кошти, сторони по справі придбали нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2007 року, посвідченим ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1802 з якого вбачається, що ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) склали цей договір про таке:

П.1. Продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 .

П.3. Вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43,3 кв.м., загальною площею 78,1 кв.м., матеріал стін цегла, ступінь зносу 0%.

П.4. Цей продаж вчинено за 227800 гривень з яких 126800,00 гривень сплачено покупцем під час підписання та нотаріального посвідчення цього договору, а 101000,00 гривень повинна бути сплачена до 18.00 годин 26.04.2007 року. Підтвердженням повного розрахунку між сторонами вважається факт отримання грошових коштів в повній сумі, передбачені чинним договором та письмове підтвердження цього факту нотаріально посвідчена заява продавця. Заява продавця є невід`ємною частиною договору, підшивається до нього та скріплюється печаткою.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14515958 від 11 травня 2007 року вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВЕО №106506 р № 1802 / 24.04.2007 / Приватний нотаріус Торкунова Т.А. Рівненського міського нотаріального округу.

Як зазначив в повній заяві позивач, він разом з позивачкою проживають у зазначеній вище квартирі. Вони обоє працювали і працюють, за спільні кошти купили квартиру, робили ремонт та облаштовували житло, за спільний сімейний бюджет купували меблі та техніку у квартиру, використовували зароблені ними кошти в інтересах сім`ї. Таким чином, оскільки вказана квартира придбана ним та відповідачкою у період перебування у шлюбі за їх спільні кошти, тому вона є їх спільною сумісною власністю, як подружжя. Оскільки останнім часом між ними погіршились відносини, він вирішив оформити своє право власності на частку в квартирі належним чином. Однак, оскільки у добровільному порядку відповідачка не бажала переоформити належну йому частку, тому він вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми закону також свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження N 14-325цс18), від 08 грудня 2021 року у справі N 369/10153/16-ц (провадження N 61-4121св21).

Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, придбана сторонами під час шлюбу квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем та такими, що підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,18,12,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.15,16,372 ЦК України, ст.ст.57,60,68,70 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку квартири, припинення права спільної сумісної власності на квартиру - задоволити.

Визнати квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 78,1 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснити поділ квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 78,1 кв.м. між ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_2 шляхом визнання за кожним з них права власності по ідеальній частці квартири.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 припинити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована АДРЕСА_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов