КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3429/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, -

установив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києваіз заявою про встановлення факту смерті.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області, Україна.

При зверненні до органів ДРАЦС на підконтрольній владі України території, їй усно було повідомлено, що згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставою для здійснення державної реєстрації смерті громадянина України є лікарське свідоцтво про смерть.

Встановлення факту смерті матері необхідне для реєстрації її смерті в Державному реєстрі актових записів України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка для подальшого звернення до органів нотаріату України для оформлення спадщини.

Просила суд, встановити факту смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області, Україна.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року у задоволенні зазначеної вище заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував позицію Вищого спеціалізовного суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, яка відображена в інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року №990-VIII «Про внесення змін до ЦПК України, щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» та безпідставно не визнав в якості доказу «Свидетельство о смерти серия НОМЕР_1 от 01 февраля 2023 года», яке в сукупності з фотографією місця поховання її матері доводить факт її смерті.

Просила суд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким заяву задовольнити та встановити факт смерті її матері.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання представник Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка брала участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначила заявник, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області, Україна, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території.

На підтвердження цього надала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 01 лютого 2023 року серії НОМЕР_1 , видане відділом запису актів громадянського стану Троїцького РУЮ МЮ ЛНР.

Як зазначила заявник, при зверненні до органів ДРАЦС на підконтрольній владі України території, їй було відмовлено в реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставою для здійснення державної реєстрації смерті громадянина України є лікарське свідоцтво про смерть.

З метою встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник ОСОБА_1 звернулася до суду.

До заяви надала свідоцтво про смерть від 01 лютого 2023 року НОМЕР_1 , видане відділом запису актів громадянського стану Троїцького РУЮ МЮ ЛНР та фотографію з місця поховання.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що надані заявниками докази не є належними, оскільки видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а фотографії не можуть підтверджувати факт смерті особи.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 6 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану).

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293, ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади.

Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відхилив свідоцтво про смерть від 01 лютого 2023 року серії НОМЕР_1 , видане відділом запису актів громадянського стану Троїцького районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки, пославшись лише на те, що вказаний документ є недійсним на території України, оскільки виданий не уповноваженими суб`єктами на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

В чинному законодавстві відсутні положення, які б визначали якими документами має бути посвідчено факт смерті особи на тимчасово окупованій території.

На підставі даних про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відділом запису актів громадянського стану Троїцького районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки було видано свідоцтво про смерть від 01 лютого 2023 року серії НОМЕР_1 .

Як зазначила заявник, її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла та похована в смт. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області, до заяви вона надала фотографію з місця поховання.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно заявнику для реєстрації смерті в Державному реєстрі актових записів України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка для подальшого звернення до органів нотаріату України для оформлення спадщини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області підлягає задоволенню.

Відповідно, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року скасувати і постановити по справі нове судове рішення про задоволення заяви.

Встановити факт, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Федосіївка, Троїцького району, Луганської області, Україна, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.м.т. Троїцьке, Сватівського району, Луганської області, Україна.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана