Справа № 709/269/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

20 лютого 2024 року смт Чорнобай

Суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області Левченко В. В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Житомирський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства осорони України, ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про визнання особи безвісно відсутньою,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Ознайомившись із поданою заявою, суд вважає, що подана заява підлягає залишенню без руху із наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;.

Частиною 4 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, встановленого статтями 305-309 ЦПК України.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений ст. 43 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 43-44, 47 ЦК України підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

За ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

Пунктом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Поміж тим зміст заяви та доданих документів швидше свідчать про загибель особи під час бойових дій поблизу м. Кам`янка Харківської області.

Підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до ст. 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання, разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин заявником не надано, крім того, фактична відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_3 за обставин, які свідчать про його ймовірну загибель, не є безумовною підставою для порушення питання про визнання його безвісно відсутнім.

Так, згідно із ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частина третя статті 46 ЦК України).

Отже, чинним цивільним законодавством врегульована процедура оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом, і заявник, за спливом строків, передбачених частиною другою статті 46 ЦК України, не позбавлений можливості звернутися з цим питанням до суду, як це передбачено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Зважаючи на загальні правила цивільного судочинства, а також вимоги статті 185 ЦПК України, пред`явлена заява не відповідає вимогам статей 306-308 ЦПК України, оскільки вказана заявником мета оголошення ОСОБА_1 безвісно відсутнім, належним чином не обґрунтована, враховуючи, що військовослужбовець та солдат ОСОБА_3 є безвісти відсутнім за обставин, які виникли у результаті повномасштабної війни російської федерації проти України, але це не означає, що він пропав безвісти, а з урахуванням положень частини другої статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в України не оголошено, після чого лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, особа може бути оголошена померлою.

За наведених обставин ініціатору звернення до суду слід уточнити предмет заяви та мету звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення заяви без руху, із встановленням заявнику строку для усунення вищезазначених недоліків.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 258-261, 294, 306-308 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Житомирський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства осорони України, ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про визнання особи безвісно відсутньою- залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків який не може перевищувати 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. В. Левченко