Справа № 366/2304/23
Провадження № 2/366/54/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Ткаченко Ю.В., за участю секретаря судових засідань Морозової Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків Київської області, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача.

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» (далі Відповідач) про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить:

- Зобов`язати Відповідача - Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму, що складає 49 024 грн 95 коп., яка виникла у зв`язку невиплатою Позивачу всіх сум (заробітної плати), що належать йому від Відповідача та не була здійснена в день звільнення та на дату подання даної позовної заяви;

- Зобов`язати Відповідача - Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку до фактичного розрахунку, але не більше ніж за 6 місяців, виходячи що початок строку обрахування затримки починається з 02.05.2023 року та середній заробіток складає 648 грн 78 коп.: за кожний робочий день затримки; і, зокрема зобов`язати Відповідача сплатити суму середнього заробітку за час затримки на дату подання цієї заяви, розмір якого по спливу 6 місяців складає 85638 грн 96 коп.;

- Зобов`язати Відповідача - Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пеню за у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що складає на дату подання даної позовної заяви 12635 грн 20 коп., яка виникла у зв`язку з невиплатою всіх сум, що належали Позивачу на дату звільнення;

- Зобов`язати Відповідача - Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) інфляційні втрати, які на дату подання даної позовної заяви складають 284 грн 90 коп., які виникли у зв`язку з невиплатою всіх сум, що належали Позивачу на дату звільнення;

- Зобов`язати Відповідача Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 3% річних, які на дату подання даної позовної заяви складають 831 грн 61 коп., які виникли у зв`язку з невиплатою всіх сум, що належали Позивачу на дату звільнення;

- Зобов`язати Відповідача Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "КИЇВОБЛАГРОЛІС" () сплатити Позивачу - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1095 грн 07 коп. (разом із комісією).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 24.05.2022 року по 01.05.2023 року.

Наказом №83-к від 24.05.2022 року (Додаток 1) ОСОБА_1 був призначений на посаду Начальника відділу лісового господарства в Державному підприємстві «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС»» (далі - «Відповідач»).

Відповідно до Наказу №37-к від 01.05.2023 року (Додаток 2) (далі - «Наказ») Позивача було звільнено за угодою сторін за ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю (далі - «КзПП»).

Згідно Повідомлення про нараховані суми належні працівникові при звільненні від 01.05.2023 року на дату звільнення Відповідач заборгував Позивачу 69 024 грн 95 коп., та які не були виплачені на день звільнення та по дату подання даної позовної заяви.

Після звільнення, Відповідачем було 19 та 24.05.2023 року було здійснено дві виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень) відповідно, кожна.

Тому, заборгованість не виплаченої заробітної плати перед Позивачем зменшилася до 49 024, 95 грн. (сорок дев`ять тисяч двадцять чотири гривні дев`яносто п`ять копійок).

За статтею 117 КзПП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - «Порядок»), Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки про дохід від 26.07.2023 року (далі - «Довідка») (Додаток 4 до Позовної заяви), Позивач, в останні перед звільненням місяці - березень та квітень отримав 13 606 грн 77 коп. та 14 291 грн 74 коп. відповідно.

В березні 2023 року було 23 робочих дні, в квітні - 20.

Керуючись Порядком визначаємо середньоденну заробітну плату Позивача: (13 606,77 + 14 291,74) : (23+20) = 648 грн 78 коп.

В травні 2023 року - 23 робочих дні. Отже за травень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 23 = 14921 грн 94 коп.

В червні 2023 року - 22 робочих дні. За червень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 22 = 14273 грн 16 коп.

В липні 2023 року - 21 робочий день. За липень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 21 = 13624 грн 38 коп.

В серпні 2023 року - 23 робочий день. За липень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 23 = 14921 грн 94 коп.

В вересні 2023 року - 21 робочий день. За вересень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 21 = 13624 грн 38 коп.

В жовтні 2023 року - 22 робочих дні. За жовтень Відповідач зобов`язаний виплатити: 648,78 х 22 = 14273 грн 16 коп.

Загалом, середній заробіток за час затримки до розгляду позовної заяви складає 14921 грн 94 коп. + 14273 грн 16 коп. + 13624 грн 38 коп. + 14921 грн 94 коп. + 13624 грн 38 коп. + 14273 грн 16 коп. = 85638 грн. 96 коп.

Так, як відповідачем була здійснена виплата невиплаченої заробітної плати, то є 2 періоди з врахуванням зменшеної суми заборгованості: з 02.05.2023 року до 24.05.2023 року та з 25.05.2023 року по 14.11.2023 року.

Щодо розрахунку 3% річних на дату подання позовної заяви:

1 період: Період розрахунку: з 02.05.2023 року по 24.05.2023 року - 23 дні [Проценти] = 69 024,95 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 23 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 130 грн 49 коп.

2 період: Період розрахунку: з 25.05.2023 року по 14.11.2023 року - 174 днів [Проценти] = 49 024 грн 95 коп. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% х 69 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 701 грн 12 коп.

Отже, загальна сума 3% річних за заборгованістю: 130 грн 49 коп. + 701 грн 12 коп. = 831 грн 61 коп.

Щодо розрахунку пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня:

Так, як відповідачем була здійснена виплата, то є 2 періоди з врахуванням зменшеної суми заборгованості: з 02.05.2023 року до 24.05.2023 року та з 25.05.2023 року по 01.08.2023 року, то

1 період: Період розрахунку: з 02.05.2023 року по 24.05.2023 року - 23 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 50,000% [Пеня] = 69 024,95 грн. (сума боргу) х 50,000% (розрахункова ставка) / 100% х 23 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 174 грн 76 коп.

2 період (зменшена сума заборгованості): Період розрахунку: з 25.05.2023 року по 27.07.2023 року - 64 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 50,000% [Пеня] = 49 024,95 грн. (сума боргу) х 50,000% (розрахункова ставка) / 100% х 22 (кількість днів) /365 (днів у році) = 4298 грн 07 коп. 3 28.07.2023 облікова ставка НБУ знизилась до 22% річних.

Період розрахунку: з 28.07.2023 року по 14.09.2023 року - 49 днів [Розрахункова ставка] = 22,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 44,000% [Пеня] = 49 024,95 грн. (сума боргу) х 44,000% (розрахункова ставка) / 100% х 5 (кількість днів) /365 (днів у році) = 2 895 грн 83 коп.

Знов відбулось зниження облікової ставки НБУ до 20% річних.

Період розрахунку: з 15.09.2023 року по 13.11.2023 року - 60 днів [Розрахункова ставка] = 20,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 40,000% [Пеня] = 49 024,95 грн. (сума боргу) х 40,000% (розрахункова ставка) / 100% х 60 (кількість днів) /365 (днів у році) = 3 223 грн 56 коп. Відбулось зниження облікової ставки НБУ до 16% річних.

Період розрахунку: з 14.11.2023 року по 14.11.2023 року -1 день [Розрахункова ставка] = 16,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 32,000% [Пеня] = 49 024,95 грн. (сума боргу) х 32,000% (розрахункова ставка) / 100% х 1 (кількість днів) /365 (днів у році) = 42 грн 98 коп.

Отже, загальна сума пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України складає: 2174 грн 76 коп. + 4298 грн 07 коп. + 2 895 грн 83 коп. + 3 223 грн 56 коп. + 42 грн 98 коп. = 12635 грн 20 коп.

З урахуванням здійснених виплат, Відповідач з моменту звільнення Позивача зобов`язаний виплатити 49 024 грн 95 коп.

Позивач вважає, що дану суму можна використати для обрахування інфляційних втрат Позивача за обидва періоди, враховуючи, що зменшення суми на весь період прострочки не порушує права Відповідача.

У період з 02.05.2023 року по 14.11.2023 року (так як за жовтень інформація відсутня) індексація на суму 49 024 грн 95 коп. [Сукупний індекс інфляції] = 100,50% х 100,80% = 101,304% (за період Травень 2023, Червень 2023).

[Інфляційні нарахування] = 49 024,95 грн. (сума боргу) х 100,581% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 49 024,95 грн. (сума боргу) = 284 грн 90 коп.

Отже, сума інфляційних нарахувань становить 284 грн. 90 коп.

За таких обставин, посилаючись на порушення Відповідачем законодавства про працю, Позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

ІІ . Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 14.09.2023 року на 10 год. 30 хв. /а.с. 19-20/.

14 вересня 2023 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з відсутністю юриста на підприємстві /а.с. 24/.

Розгляд справи відкладено на 12.10.2023 року на 12 год.

12 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату /а.с. 28-32/.

Розгляд справи відкладено на 15.11.2023 року на 10 год.

09 листопада 2023 року до суду надійшов Відзив на позов, в якому Відповідач просять суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку в повному обсязі, оскільки Позивачем пропущений строк звернення до суду /а.с. 36-51/.

Розгляд справи відкладено на 13 грудня 2023 року на 10 год. 30 хв., у зв`язку неявкою сторін /а.с. 52/.

15 листопада 2023 року до суду надійшла Відповідь на відзив, в якому позивач просить суд визнати доводи, викладені Відповідачем у Відзиві від 09.11.2023 року, недоречними та такими, що не заслуговують на увагу; задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі /а.с. 53-58/.

15 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог /а.с. 59-65/.

13 грудня 2023 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебування судді на лікарняному /а.с. 72/.

Розгляд справи призначено на 24.01.2024 року, однак було відкладено у зв`язку з неявкою позивача на 22.02.2024 на 10 год. 30 хв. /а.с. 75/.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача.

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється».

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , на підставі наказу №83-к від 24.05.2022 року Позивача прийнято на посаду начальника відділу лісового господарства Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» (запис 41) /а.с. 10/.

Наказом № 37-к від 01.05.2023 року Позивач звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис 42) /а.с. 10, 11/.

Згідно Повідомлення про нараховані суми належні працівникові при звільненні від 01.05.2023 року на дату звільнення Відповідач заборгував Позивачу 69 024 грн 95 коп. /а.с. 12/.

Відповідач здійснив дві виплати Позивачу після звільнення 19 та 24.05.2023 року по 10 000 грн. відповідно /а.с. 14/.

ІV. Оцінка Суду.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 25 травня 2022 року по 01 травня 2023 року включно, всупереч зазначеним вище вимогам Закону Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» не виплатив ОСОБА_1 у день звільнення заробітну плату в розмірі 69 024 грн 95 коп. Однак, після звільнення, Відповідач частково погасив суму заборгованості в розмірі 20 000 грн.

За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів Позивача підлягають захисту шляхом стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» на користь ОСОБА_1 заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 49 024 грн. 95 коп., з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступного.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а відтак в силу вимог закону підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Згідно наданої відповідачем довідки від 26.07.2023 року /а.с. 13/ вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час його звільнення становить 648,78 грн. (13 606,77 + 14 291,74) : (23+20) = 648,78).

Кількість робочих днів в період після звільнення 01.05.2023 (останній робочий день) до дня винесення рішення (22.02.2024) становить 214 днів: травень 2023 23, червень 2023 22, липень 2023 21, серпень 2023 23, вересень 2023 21, жовтень 2023 22, листопад 2023 22, грудень 2023 21, січень 2024 23, лютий 2024 16.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2023 по 22.02.2024 складає 138 838,92 грн. (648,78 грн. * 214 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі №759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а в позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.

Як вбачається з матеріалів справи, сума невиплаченої заробітної плати позивачу у розмірі 49 024 грн. 95 коп. більш, як 2,8 разів менша, ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (138 838,92 грн.).

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд враховує, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізації будь-яких прав.

А тому, беручи до уваги неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, підстави, що унеможливлювали здійснити відповідачу своєчасно виплатити заробітну плату, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат у сумі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Щодо іншої позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат та стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Позивач не надав доказів, що укладеним трудовим договором передбачено стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за невиплату заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статті 551 та 625 ЦК України розміщені в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього Кодексу і визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширюють свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Підстав для застосування у даному випадку до правовідносин, що склались між сторонами, вимог ст. 551 ЦК України та ст. 625 ЦК України щодо пені, стягнення інфляційних втрат та3% річних немає, так як між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються спеціальними нормами трудового права.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є боржником по відношенню до позивача у цивільно-правових відносинах, тому позовні вимоги про стягнення пені в сумі 12 635,20 грн., 3% річних в сумі 831, 61 грн. та інфляційних втрат в сумі 284,90 грн. не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, від 21 травня 2014 року в справі №6-43цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі №757/14073/16-ц, постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №753/10967/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №296/1390/18, від 24 жовтня 2018 року по справі №461/5101/16-ц.

V. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати в розмірі 49 024,95 грн. + середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 25000 грн., що разом становить 74 024,95 грн., тому згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи слідує, що позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку /а.с. 17/.

У своїх позовних вимогах позивач просить всі судові витрати по справі покласти на відповідача з урахуванням комісії банку, що становить 1095, 07 грн, (одна тисяча дев`яносто п`ять гривень сім копійок).

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 1095, 07 грн, (одна тисяча дев`яносто п`ять гривень сім копійок).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 49 024 грн. 95 коп. (сорок дев`ять тисяч двадцять чотири гривні дев`яносто п`ять копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1095, 07 грн, (одна тисяча дев`яносто п`ять гривень сім копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Держави судовий збір у розмірі 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Іванківський районний суд Київської області.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2024 року

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ЛІСОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «КИЇВОБЛАГРОЛІС» (Код , Юридична адреса: 07201, Київська область Вишгородський район смт. Іванків, вул. Івана Проскури, 24)

Суддя: Юрій ТКАЧЕНКО