ПОСТАНОВА

іменем України

13 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/5221/23

провадження № 22-ц/4809/483/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Кіровоградська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2023 року у складі судді Шевченко І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту - ДКСУ), Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі по тексту - ГУНП в Кіровоградській області) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позову посилався на те, що Кіровоградська обласна прокуратура і ГУНП в Кіровоградській області з метою штучного створення показників діяльності у сфері захисту економіки сфальсифікували кримінальне провадження відносно нього. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України внесені до ЄРДР 07 червня 2019 року за матеріалами правоохоронних органів. Під час огляду місця події слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. вилучив автомобіль КРАЗ, накладні на внутрішнє переміщення металолому, ТТН та дозвіл на виїзд, на які арешт слідчим суддею не накладався. Постановою т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Разілевича С.М. призначено групу слідчих у складі: Каплунова Д.В., Бузька Д.В., Яловенка Т.О., Разілевича С.М. 30 грудня 2019 року слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. повідомив йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. 19 лютого 2020 року начальник СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Ткаченко Ю.П. подав керівнику Знам`янської місцевої прокуратури клопотання про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців, яке 25 лютого 2020 року задоволено. Слідчого Ткаченко Ю.П. не було включено до групи слідчих, тому клопотання особи, яка не має повноважень слідчого в даному кримінальному провадженні не тягне за собою правових наслідків, постанова керівника місцевої прокуратури від 25 лютого року про продовження строку досудового розслідування є незаконною, а строк досудового розслідування не є продовженим. 24.03.2020 року начальник СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Ткаченко Ю.П. звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про продовження строку досудового розслідування до п`яти місяців. Постановою начальника СУ ГУНП в Кіровоградській області Кожухівського В.О. до складу слідчої групи у даному кримінальному провадженні включено старших слідчих СУ ГУНП в Кіровоградській області Веретеніна І.В. і Мудру Б.Ю. Вказана посадова особа не є керівником відповідного слідчого підрозділу, тому постанова є незаконною, а дії вказаної посадової особи є незаконним втручанням в процесуальну діяльність слідчих з метою контролю за сфальсифікованим кримінальним провадженням.

28 травня 2020 року т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. повідомив йому про зміну раніше повідомленої підозри і повідомив про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Слідчий Шлянюк А.С. не включений до групи слідчих, тому процесуальні рішення особи, яка не має повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні не тягнуть за собою юридичних наслідків і повідомлення про зміну підозри є незаконним. 28.05.2020 року т.в.о. начальника слідчого відділення Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. склав обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про те, що він обвинувачується у заволодінні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Відповідно до обвинувального акту обвинуваченням встановлено, що він працював з 01 березня 2018 року на посаді виконуючого обов`язки заступника директора шахти з забезпечення виробництва та режиму Смолінсьої шахти «СхідГЗК», що підтверджується наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» №1407/к від 01 березня 2018 року. 07 червня 2019 року за його вказівкою 10850 кг металобрухту було завантажено до автомобілю КрАЗ під керуванням ОСОБА_2 , який виїхав за межі контрольно-пропускного пункту і був затриманий працівниками поліції. На думку обвинувачення він заволодів чужим майном державного підприємства вартістю 48825 грн. Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вважає повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 КК України та ч.2 ст.191 КК України, і пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191 та ст.356 КК України, в обвинувальних актах є незаконними. Зміна обвинувачення фактично є відмовою прокурора від підтримання обвинувачення із закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Приховання факту відсутності складу кримінального правопорушення прокурором через зміну обвинувачення на статтю приватного обвинувачення не може бути формальною підставою для відмови у реалізації ним права на відшкодування шкоди. Відмова потерпілого від обвинувачення є реабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження.

У результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування і прокуратури по фальсифікації кримінального провадження він 42 місяці був обмежений у правах, переживав у зв`язку з обвинуваченням у злочині, якого не вчиняв, відчував приниження через незаконне обмеження його прав, що завдало моральної втрати, призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на його користь 250000 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, 500000 грн грошового відшкодування моральної шкоди та 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цивільній справі.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Відповідачінаправили до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Ю.Ю., без задоволення. Вважали, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Усатенко Ю.Ю. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ГУНП в Кіровоградській області Іванець Д.М. та прокурор Бабенко М.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ДКСУ у судове засідання свого представника не направила. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 07 червня 2019 року відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження №0000407 за ч.3 ст.191 КК України. За матеріалами правоохоронних органів відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 07 червня 2019 року.

30 грудня 2019 року слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Каплунов Д.В. повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України (а.с.26-30)

28 травня 2020 року т.в.о. начальника СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шлянюк А.С. повідомив ОСОБА_1 про зміну раніше повідомленої підозри і повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та цього ж дня склав обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а саме у заволодінні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (а.с.31-35).

Обвинуваченням було встановлено, що ОСОБА_1 працював з 01 березня 2018 року на посаді виконуючого обов`язки заступника директора шахти з забезпечення виробництва та режиму Смолінсьої шахти «СхідГЗК», що підтверджується наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» №1407/к від 01 березня 2018 року. 07 березня 2019 року за вказівкою ОСОБА_3 було завантажено до автомобілю КрАЗ під керуванням ОСОБА_2 , який виїхав за межі контрольно-пропускного пункту і був затриманий працівниками поліції, 10850 кг металобрухту. Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачувався у заволодінні майном державного підприємства вартістю 48825 грн (а.с.23-25).

17 травня 2023 року прокурор склав новий обвинувальний акт, яким змінив обвинувачення ОСОБА_1 на ст.356 КК України (а.с.20-22).

У судовому засіданні по кримінальній справі 22 червня 2023 року представник потерпілого ДП «СхідГЗК» відмовився від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і ухвалою Новомиргородського районного суду від 22 червня 2023 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник Усатенко Ю.Ю. з клопотанням представника потерпілого погодились та просили кримінальне провадження закрити. Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось (а.с.5 зворот).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками для нього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України на яку посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вона відшкодовується державою лише у випадках, зазначених у ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме вчинення незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особам (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Статтею 56 Конституції України та ст.1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республік Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на делікті правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №522/2493/18 (провадження №14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у своїй постанові від 26 липня 2023 року у справі №727/7635/21 (провадження №61-8814св22).

У справі, що переглядається судом першої інстанції встановлено, що під час кримінального переслідування у судому засіданні прокурором було змінено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 з ч.2 ст.191 КК України на ст.356 КК України і в подальшому ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження суд посилався на те, що представник потерпілого заявив клопотання про відмову від обвинувачення та просив суд закрити провадження на підставі п.7 ст.284 КК України, а також пояснив, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_1 не має. Обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник адвокат Усатенко Ю.Ю. з клопотанням представника потерпілого погодились та просили кримінальне провадження закрити.

У зв`язку з зазначеним апеляційний суд вважає, що закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 відбулося з нереабілітуючих підстав, а тому право на отримання відшкодування шкоди згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у позивача відсутнє.

Незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду судами не встановлено.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже про те, що ОСОБА_1 піддавався незаконному засудженню, притягненню до кримінальної відповідальності, застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню тощо судами не встановлено.

Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками для нього, передбаченого статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції оцінки фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду, наведеними в описовій частині оскаржуваного рішення.

Фактично, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

З огляду на викладене вище колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко