Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/74/24
Провадження №2/936/54/2024
13.02.2024 смт Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Дзямко А.А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі судових засідань в смт Воловець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жденіївської селищної ради Мукачівського району, Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок,
15.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.
Позов мотивує тим, що вона є забудовником індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , побудованого на земельній ділянці площею 0, 14 га, яка їй була виділена згідно рішення другої сесії двадцять третього скликання Щербовецької сільської ради народних депутатів від 06.07.1998 року, та на підставі дозволу на право виконання будівельних робіт за проектом 30-к-4 за розпорядженням райдержадміністрації №349 від 18.08.1998 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. По проведенню технічної інвентаризації об`єкта видано технічний паспорт від 21.06.2023 року, який підтверджує можливість безпечної експлуатації житлового будинку. Проте, позивач не може зареєструвати право власності на будинок у встановленому законом порядку, оскільки будівництво здійснено на земельній ділянці, яка є у її користуванні, а не власності, а тому нерухоме майно, зведене на ній має ознаки самочинного будівництва. На підставі наведеного, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Белла Т.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.
Представник відповідача Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в особі селищного голови Култана В.М., подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю, просив розглядати справу без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У ч. 2 ст. 331 ЦК України вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності- ст.392 ЦК України.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 1998 року побудувала індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0, 14 га, яка їй була виділена згідно рішення другої сесії двадцять третього скликання Щербовецької сільської ради народних депутатів від 06.07.1998 року, та на підставі дозволу головного архітектора району ОСОБА_2 на право виконання будівельних робіт за проектом 30-к-4 за розпорядженням райдержадміністрації №349 від 18.08.1998 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку.
Позивачкою від Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області №1/98 від 2109.1998 року було отримано Паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,14 га в с.Пашківці, виділеній під забудову рішенням другої сесії двадцять третього скликання Щербовецької сільської ради народних депутатів від 06.07.1998 року.
По проведенню технічної інвентаризації нерухомого об`єкта ФОП ОСОБА_3 видано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 21.06.2023 року, який підтверджує можливість безпечної експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 .
Проте, позивачка не може зареєструвати право власності на будинок у встановленому законом порядку, оскільки відповідно до рішення другої сесії двадцять третього скликання Щербовецької сільської ради народних депутатів від 06.07.1998 року, будівництво здійснено на земельній ділянці, яку їй виділили з вказаною метою у довічне спадкове володіння, що не є тотожним праву власності, а тому нерухоме майно, зведене на такій земельній ділянці має ознаки самочинного будівництва.
Згідно з ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Спосіб захисту, передбачений ст. 376 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.
Суд констатує, що позивачка під час будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 дотримала будівельні та архітектурні норми, жодних заяв, претензій та скарг щодо процесу будівництва не надходило, а орган місцевого самоврядування, до компетенції якого входить розпорядження земельними ділянками на території побудови нерухомого майна, не заперечує проти визнання права власності на вказаний житловий будинок за позивачкою.
Вищезазначене доводить, що ОСОБА_1 не порушені права жодних осіб будівництвом об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці.
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх майнових прав та свого права власності у позивача немає.
Враховуючи вищенаведене, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, з`ясувавши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, тому підлягає до задоволення.
На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605, 60 гривень.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Жденіївської селищної ради Мукачівського району, Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок- задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 605 гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Жденіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області, місцезнаходження: смт Жденієво, вул.Шевченка, 141, .

Повне рішення буде складено 16 лютого 2024 року.

Суддя Софілканич О.А.