КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2753/2024
Справа № 760/9537/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. в м. Київ 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15000 грн. на кожну дитину, починаючи з дати подання цього позову та до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивувала тим, що 02 жовтня 2010 року сторонами було зареєстровано шлюб, розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 18 листопада 2022 року. Від цього шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася двійня: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач проживає разом з дітьми, відповідач проживає окремо, участь в утриманні дітей приймає нерегулярно, та у сумах на свій розсуд. Відсутність фінансової визначеності щодо виконання відповідачем свого обов`язку приймати участь в утриманні дітей зумовлює звернення позивача з цим позовом. Відповідач займається підприємницькою діяльністю як ФОП, працює лікарем у Київській міській клінічній лікарні № 12, є фізично здоровою людиною, крім малолітніх дітей, інших утриманців не має, отримує дохід. Під час перебування в шлюбі сторони набули у власність рухоме і нерухоме майно, яке було ними поділено відповідно до договору про розподіл спільного сумісного майна подружжя від 03 червня 2022 року, за умовами якого частина майна загальною вартістю 1 725 071,53 грн. перейшла у особисту приватну власність відповідача, а решта майна - у власність позивача. Ринкова вартість нерухомого майна, яке наразі перебуває у власності відповідача, становить 3 147 301,94 грн., що у сотні разів перевищує прожитковий мінімум та в десятки разів перевищує щомісячні доходи відповідача, а тому суд, вирішуючи питання про розмір аліментів, повинен оцінити не лише реальні, а й приховані доходи відповідача шляхом підрахунку витрат, що перевищують його заробіток, і щодо яких відповідачем не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому оцінці підлягають не тільки динамічні, а й статичні показники - наявність майна у відповідача. Зважаючи на наявні задекларовані та приховані доходи, які дозволили відповідачу придбати це майно, можливість отримання доходу від наявного майна, вважала, що аліменти в розмірі по 15000 грн. на кожну дитину є справедливими, розумними, обґрунтованими та відповідають якнайкращим інтересам дітей.

Повідомляла, що діти навчаються в другому класі гімназії «Міленіум» № 318 м. Києва з 01 вересня 2021 року, забезпечені всім необхідним для навчання, мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню синів, приводить та забирає дітей зі школи, перебуває в постійному контакті з класним керівником та учителями-предметниками. Протягом навчального дня діти снідають та обідають за батьківські кошти, вартість шкільного харчування становить 2056 грн. на місяць. Діти зареєстровані та проживають в квартирі, утримання якої становить приблизно 4983,52 грн. на місяць або 3322,35 грн. на двох дітей на місяць. Обоє дітей займаються у футбольній секції з 2019 року, вартість становить 2500 грн. на двох дітей на місяць.

З народження діти спостерігаються у приватних медичних закладах, протягом 2015-2017 років отримали медичні послуги в супроводі матері на загальну суму 16777,60 грн. 25 січня 2023 року діти проходили лікувально-діагностичні процедури у ТОВ «Медичний центр «Очі Клінік» на загальну суму 1200 грн. 10 березня 2023 року діти здавали аналіз крові у ТОВ «Сінево» на загальну суму 550 грн. тощо.

Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. на одну дитину або 5666 грн. на двох на місяць. Крім того, позивач 02 березня 2023 року придбавала необхідні для дітей спортивний одяг на суму 2559 грн., оплатила дві книжні полиці у дитячу кімнату для шкільних підручників на суму 8300 грн., придбала дитячі ролики вартістю 15820 грн., 24 грудня 2022 року оплатила дітям організацію святкування їх дня народження на загальну суму 10307 грн.

З народження діти раз на рік подорожують з батьками на відпочинок за кордон. Лише залізничні квитки на двох дітей в напрямку Київ-Перемишль-Прага коштували 4110,78 грн. в обидві сторони, окремо оплачувалося проживання, харчування та дитяче дозвілля. Таким чином, сторони, спираючись на свої доходи, привчили дітей до певного рівня споживання, тому цей рівень життя не може змінюватися лише тому, що батьки розлучилися.

Отже, аліменти в розмірі 15000 грн. щомісяця на кожну дитину є необхідними та достатніми для належного утримання дітей.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 28 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., в дохід держави - 1073,60 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на двох дітей, починаючи з 28 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути витрати по сплаті судового збору, в решті позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що позивач діяла недобросовісно, зазначаючи його адресу як власну адресу проживання, за якою він не зареєстрований, та не повідомляла його про розгляд справи в суді, хоча постійно спілкується з ним з приводу виховання та утримання дітей.

Вказував, що ніколи не відмовлявся і не відмовляється від утримання дітей, приймає активну участь в їх вихованні, завжди надавав таке утримання як коштами наперед, так і компенсуючи вартість придбаних для дітей необхідних речей. В інтересах дітей за спільною домовленістю залишив позивачу більшу частину спільно нажитого майна, в тому числі комерційну нерухомість, що в місяць приносить ОСОБА_2 20-25 тис.грн.

Вважав, що аліменти з нього мають стягувати в частці від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частини на двох дітей, а не в твердій грошовій сумі, оскільки він не має можливості сплачувати щомісячно 20000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, і зазначений розмір аліментів є найбільш розповсюдженою судовою практикою, коли мова йде про визначення розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів.

Зазначав, що судом не було враховано розмір його доходів та наявності у нього офіційного працевлаштування. Він займає посаду лікаря ортопед-травматолога в КП «Київська клінічна лікарня № 12», доходи за посадою є єдиним джерелом його матеріального забезпечення. Середньомісячний дохід за 2023 рік становить 19590,16 грн. після відрахування обов`язкових платежів. За 2022 рік його сукупний дохід становив 282258,63 грн., тобто в середньому 23521,55 грн. на місяць, а в грудні 2022 року він не мав доходу, оскільки взяв відпустку за власний рахунок та добровольцем поїхав на фронт оперувати поранених у військовому шпиталі.

При цьому він має щомісячні виплати по сплаті кредитних зобов`язань за кредитним договором, щомісячно на погашення кредиту він має сплачувати близько 5000 грн.

Крім того, судом не враховано його реальне майнове становище, оскільки суд першої інстанції виходив з того, що задекларований дохід за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2022 року склав 1 506 532,18 грн., в тому числі за 2022 рік - 310 178,72 грн. Однак він припинив діяльність як ФОП в жовтні 2017 року, після цього має дохід виключно від трудової діяльності в КНП «КМКЛ № 12», де працює за строковим трудовим договором та на 0,75 ставки. Додаткові пояснення з приводу задекларованого доходу в розмірі 310 178,72 грн. надасть після ознайомлення з довідкою про доходи, яка була надана позивачем.

Крім того, поза увагою суду залишились ті обставини, що батьки мають рівні обов`язки по утриманню дітей, тобто якщо з нього стягнуто щомісячно 20000 грн. на утримання двох дітей, то мають бути докази, що позивач витрачає на утримання дітей 40000 грн. щомісячно. В матеріалах справи наявні докази загального розміру постійних підтверджених витрат на утримання дітей 8229,48 грн. на місяць, з яких його частина становить 4114,74 грн. щомісячно. Витрати на медичні послуги не носять постійного характеру, крім того, їх розмір на 2023 рік склав 61928,60 грн., з яких його частина становить 30964,30 грн., тобто 2580,35 грн. щомісячно. Разом із тим, відповідно до ст. 185 СК України, витрати, спричинені хворобою дітей, є додатковими витратами на дітей, та можуть стягуватися понад визначений розмір аліментів, а не враховуватися при визначенні розміру аліментів. Аналогічно з витратами на відпочинок, що є додатковими витратами на утримання дітей.

Вказував, що обґрунтовуючи розмір аліментів, суд першої інстанції послався на наявність у нього майна та його вартість, що вбачається з договору про поділ спільного сумісного майна подружжя. Однак ліквідне майно він віддав позивачу, щоб у неї були доходи для утримання дітей, а у нього залишилось неліквідне майно, зокрема, він вимушений орендувати квартиру, адже квартира АДРЕСА_1 без комунікацій і на даний момент є будівельним майданчиком, будинок для проживання не придатний. Розмір орендної плати на місяць становить 6000 грн. Вищезазначені обставини його реального матеріального становища повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, оскільки стягнення в розмірі 20000 грн. щомісячно на утримання двох дітей поставить його в скрутне матеріальне становище.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, вважав їх завищеними.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилалась на те, що позов про стягнення аліментів було подано до суду 28 квітня 2023 року, на цей час, за відомостями позивача, відповідач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . За місцем останньої відомої реєстрації відповідача останній був повідомлений про відкриття провадження в справі. В червні 2023 року відповідач зареєструвався в с. Гатне, про що вона повідомила суд заявою від 17 жовтня 2023 року. Суд повторно повідомив відповідача за новою адресою реєстрації, однак лист не був отриманий та повернувся з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, тому він вважається повідомленим про розгляд справи. Оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає, судові повідомлення своєчасно не отримує, то має нести процесуальні ризики, пов`язані з цим.

Наголошувала, що нею в позові не вказувалось, що відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дітей, а лише вказувалось на відсутність фінансової визначеності. По-друге, договір про поділ спільного сумісного майна подружжя не передбачає відступу від принципу рівності часток подружжя з врахуванням інтересів малолітніх дітей. Нерухоме майно на користь дітей в обмін на сплату аліментів також не передавалося.

Щодо способу стягнення аліментів, вказувала, що виключне право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей має стягувач аліментів. Посилалася на правові висновки Верховного Суду в постановах від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18 та інших, про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини. Якщо відповідач має матеріальну можливість набути у власність дві квартири, гаражний бокс, майнові права на третю квартиру, право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для індивідуального садівництва, автомобіль, то він цілком спроможний сплачувати аліменти на утримання двох синів по 10000 грн. на кожного.

Щодо неврахування судом матеріального становища відповідача, вважала, що доводи апелянта більше підтверджують законність рішення, аніж спростовують його висновки, свідчать про приховані доходи відповідача. За клопотанням сторони позивача судом витребувано від податкових органів відомості про доходи відповідача за період шлюбу на підтвердження того, що доходи відповідача дозволили йому набути у власність рухоме та нерухоме майно на суму, яка перевищує його задекларований дохід за вказаний період. По-друге, суд врахував дохід відповідача за 2022 рік в розмірі 25848,23 грн. на місяць. По-третє, апелянт приховує, що зменшення його середнього заробітку у 2023 році до 19878,34 грн. з 28655,57 грн. у 2022 році пов`язано виключно з тим, що він перейшов з роботи на повну ставку на роботу на 0,75 ставки, тобто став менше отримувати коштів через небажання працювати на повну ставку, хоча має можливість працювати повний робочий день.

Щодо наявних кредитних зобов`язань, зауважувала, що відповідач набув прав на третю квартиру в межах програми «Оселя» згідно постанови КМУ № 856 від 02 серпня 2022 року, а не взяв споживчий кредит на лікування чи інші споживчі цілі. В той же час, умови цієї програми передбачають, що мінімальний перший (початковий) внесок сплачує позичальник в розмірі не менш як 20 % вартості предмета іпотеки, це означає, що апелянт сплатив 20 % за рахунок особистих коштів 192750 грн., а залишок оплачує кредитними коштами. При цьому з моменту розірвання шлюбу в липні 2023 року апелянт отримав на руки чистий дохід 135739,86 грн., що свідчить про те, що легального доходу апелянта не вистачило би тільки на перший внесок на придбання квартири, не кажучи вже про витрати на дітей, що свідчить про наявність прихованого доходу. У вказаному договорі апелянт вказує місцем фактичного проживання своє місце реєстрації, але в шапці апеляційної скарги зазначає іншу адресу фактичного проживання, що означає, крім двох квартир, майнових прав на третю квартиру, апелянт має право користування житлом за місцем реєстрації, а також ще у одному житловому приміщенні з зазначеним фактичним місцем проживання, що спростовує доводи про начебто оренду житла.

Наголошувала, що в рішенні судом враховано витрати не тільки на харчування дітей в школі, витрати на спортивну секцію, медичні послуги, а й інші витрати: відпочинок за кордоном у супроводі матері, що відповідає усталеній в сім`ї сторін по справі практиці, а також доведені випискою по банківському рахунку позивача витрати на харчування дітей поза школою, одяг, дозвілля, транспорт, святкування дитячого дня народження, і апелянт ці витрати помилково не враховує. Також апелянт не враховує натуральні витрати позивача на утримання дітей, які вона несе, виконуючи функції гувернантки, кухаря та хатньої працівниці.

Вважала, що суду слід врахувати витрати апелянта на щорічну сплату штрафів за управління транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджувалася з кваліфікацією витрат на оплату медичних послуг та відпочинок як додаткові витрати, оскільки це не викликано особливими обставинами.

Вказувала, що апелянт не обґрунтовує своїх заперечень щодо витрат на правничу допомогу і не подає заяви про зменшення цих витрат, а сам суд не уповноважений це робити з власної ініціативи.

Зазначала, що витрати позивача на професійну правничу допомогу за розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції становить орієнтовно 12000 грн. з розрахунку 4000 грн. за 3 години складання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене клопотання позивача про розгляд справи із повідомленням учасників справи, яке надійшло до суду 16 січня 2024 року, залишено без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із підтверджених позивачем витрат на утримання дітей та їх матеріальне становище, задекларовані відповідачем доходи, які є меншими від вартості набутого ним у власність рухомого та нерухомого майна та відсутність відомостей про джерело походження таких коштів, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, в зв`язку з чим суд визнав за можливе не обмежуватися розміром заробітку (доходу) відповідача та визначити необхідними та достатніми аліменти на утримання дітей в розмірі 10000 грн. з кожного щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року по 18 листопада 2022 року та є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9 - 11, 14).

Позивач ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з 28 серпня 2018 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 6, 12, 13).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 12 квітня 2018 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 26 жовтня 2010 року (а. с. 8).

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 04 травня 2023 року, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 26 жовтня 2010 року по 04 квітня 2023 року (а. с. 100).

03 червня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спільного майна подружжя, за умовами якого, за час спільного проживання в спільну сумісну власність подружжя було набуто майно, а саме квартира АДРЕСА_4 , набута на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрована за ним 19 лютого 2021 року, що оцінюється сторонами у 1200000 грн. (майно № 1); гаражний бокс за АДРЕСА_5 , набутий на ім`я ОСОБА_7 , зареєстрований за ним 22 серпня 2016 року, який оцінюється сторонами у 300000 грн. (майно № 2); земельна ділянка пл. 0,0911 га. для індивідуального садівництва за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотівська, набута на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрована за ним 05 грудня 2019 року, яка оцінюється сторонами у 1000000 грн. (майно № 3); автомобіль марки Mazda модель 3, 2012 року випуску, набутий на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрований за ним 07 березня 2019 року, який оцінюється сторонами у 300000 грн. (майно № 4); майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , розташована на 8 поверсі, що належать ОСОБА_1 на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2019 року, які оцінюються сторонами у 1200000 грн. (майно № 5); група нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_7 , зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 01 червня 2020 року, яка оцінюються сторонами у 2000000 грн. (майно № 6); автомобіль марки Infiniti J55/A01, 2020 року випуску, набутий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований 27 травня 2021 року, який оцінюється сторонами у 700000 грн. (майно № 7); майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , розташована на 19 поверсі, які належать ОСОБА_2 на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири та оцінюються сторонами у 1200000 грн. (майно № 8); машиномісце № 9 в паркінгу, розташоване за адресою АДРЕСА_9 гараж 9, яке зареєстроване за ОСОБА_2 25 травня 2022 року, яке оцінюється сторонами у 100000 грн. (майно № 9) (а. с. 15 - 18).

Сторонами за взаємною згодою визначено наступний порядок розподілу спільної сумісної власності. Майно № 1-5 за цим договором переходять в особисту приватну власність ОСОБА_1 , майно № 6-9 переходить в особисту приватну власність ОСОБА_2 (п. 3 договору).

Згідно договорів купівлі-продажу, копії яких наявні в справі, продаж земельної ділянки пл. 0,0911 га. для індивідуального садівництва за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотівська вчинено за 72900 грн. (а. с. 19), гаражного боксу № НОМЕР_1 в Обслуговуючому кооперативі «Севастопольський» по проспекту Лобановського В., 8-б - за 37000 грн. (а. с. 21), майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 - за 678558,53 грн. (а. с. 23), квартира АДРЕСА_4 - за 606613 грн. (а. с. 25).

На а. с. 27 - 34 знаходяться довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 27 квітня 2023 року, які є додатками 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (п. 5 розділу ІІІ), згідно яких вартість квартири АДРЕСА_4 становить 1 427 060,85 грн., гаражного боксу № НОМЕР_1 в Обслуговуючому кооперативі «Севастопольський» по проспекту Лобановського В., 8-б - 78169,21 грн., земельної ділянки пл. 0,0911 га. для індивідуального садівництва за адресою Київська область, Вишгородський район, с/рада Хотівська - 43361,92 грн., квартири АДРЕСА_6 - 1 598 709,96 грн., разом 3147301,94 грн.

Згідно публічних відомостей, оприлюднених на сайті аналітичної платформи www.vkursi.pro, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 02 грудня 2016 року, станом на 01 лютого 2021 року підприємницька діяльність припинена (а. с. 35).

Згідно довідки, виданої гімназією «Міленіум» 12 квітня 2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є учнями 2 класу, діти забезпечені всім необхідним для навчання, з 01 вересня 2022 року користуються послугами платного харчування, мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню хлопців (а. с. 36).

На а. с. 37 -38 знаходяться товарні чеки на підтвердження шкільного харчування дітей: від 24 березня 2023 року за період з 20 березня по 24 березня в розмірі 289,60 грн. та 225 грн.

Згідно довідки ПП «Дитячий футбол України» від 05 квітня 2023 року № 1013, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 займаються у ПП «Дитячий футбол України» з 2019 року, вартість занять на місяць для двох дітей становить 2500 грн., станом на 05 квітня 2023 року заборгованість по оплаті занять відсутня. Переважно саме мати дітей цікавиться спортивними успіхами дітей, приводить та забирає дітей з тренування, перебуває на контакті з тренерами (а. с. 39).

Довідками ТОВ «ІСІДА-IVF» від 24 травня 2023 року № 95, 96 повідомлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в період з 27 грудня 2014 року по 31 грудня 2016 року надавались медичні консультаційні послуги в розмірі 17307,50 грн. та 16464,50 грн., разом 33772 грн. (а. с. 107 - 108).

Згідно листа ТОВ «Медичний центр «Добробут» від 21 квітня 2023 року № 46, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 надавались медичні послуги в закладі охорони здоров`я Товариства в 2015-2017 році (аналізи, консультації, вакцинації, стаціонарне лікування в педіатричній палаті тривалістю 12 годин), в супроводі матері ОСОБА_2 . Загальна вартість послуг за вказаний період склала 16777,60 грн. (а. с. 40).

Згідно довідки ТОВ «Клініка сімейної та функціональної медицини FXMED» від 25 квітня 2023 року повідомлено, що в 2020 - 2021 році надавалися медичні послуги ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в загальному розмірі 8779 грн. (згідно актів наданих медичних послуг - консультації ЛОР-лікаря, діагностика алергії, консультація дерматолога) (а. с. 109 - 113).

Листом ТОВ «Медичний центр «Очі Клінік» від 12 квітня 2023 року повідомлено, що 25 січня 2023 року діти ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися за медичною допомогою до лікувального закладу ТОВ «Медичний центр «Очі Клінік», де їм були проведені лікувально-діагностичні процедури, за надані послуги «Первинний огляд з комплексною діагностикою» сплачено 600 грн. за кожну дитину (а. с. 41).

Згідно довідки ТОВ «Клініка Візіобуд-Плюс» від 04 травня 2023 року, в клініці надавалися 13 квітня 2021 року консультативні послуги лікаря офтальмолога дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_3 загальною вартістю 850 грн., в присутності матері (а. с. 114).

На а. с. 42 - 43 знаходиться копія замовлення від 10 березня 2023 року ТОВ «Сінево» на проведення аналізів крові ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в загальному розмірі 550 грн.

На а. с. 44 - 45 знаходяться копії квитанцій на оплату комунальних послуг за лютий-березень 2023 року в розмірі 6395,01 грн. та 9800,71 грн.

14 березня 2023 року ОСОБА_2 придбано книжкові полиці вартістю 8300 грн. (а. с. 46), 02 березня 2023 року - дитячий спортивний одяг та взуття вартістю 2559 грн. (а. с. 46 зворот).

27 грудня 2022 ОСОБА_2 сплачено 10307 грн. за організацію і проведення святкування дня народження дітей (а. с. 47 зворот).

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 06 квітня 2023 року повідомлено, що в період з 01 січня 2019 року по 06 квітня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 перетинали державний кордон України: в 2019 році в напрямку Шарм Ель Шейх , в 2021 році до Ларнаки, в 2023 році - в напрямку Перемишля, двічі в супроводі обох батьків, а в 2023 році в супроводі матері (а. с. 48).

На а. с. 50 - 55 наявна копія електронного квитка та посадочних документів до м. Перемишль, вартістю 1021,51 грн. кожний, та в зворотному напрямку вартістю 1033,88 грн. кожний, всього 4110,78 грн.

Також ОСОБА_2 надано виписку з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 серпня 2022 року по 01 квітня 2023 року (а. с. 56 - 92). Згідно даних по виписці, позивачем здійснювалась оплата комунальних послуг, придбання продуктів харчування, медичних засобів, одягу, взуття, іграшок, косметики, канцтоварів, послуги туризму та транспортні перевезення.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 27 червня 2023 року повідомлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець за основним місцем реєстрації у ДПІ у Солом`янському районі м. Києва з 05 грудня 2016 року. В даній ДПІ з 01 січня 2017 року до 05 жовтня 2017 року платник перебував у реєстрі як платник єдиного податку 3 групи зі ставкою оподаткування 5 % від доходу. З 05 жовтня 2017 року платник перебуває в стані припинено, але не знято з обліку. В інформаційно-комунікаційній системі органів ДПС наявна інформація про подані ФОП ОСОБА_1 податкові декларації платника єдиного податку - ФОП за 2017 рік від 11 серпня 2017 року, де задекларовано дохід в сумі 60229,90 грн. Згідно з даними, які містяться в інформаційно-комунікаційних ресурсах ГУ ДПС України, від ФОП ОСОБА_1 за період з 02 жовтня 2010 року по 18 листопада 2022 року податкової декларації про майновий стан і доходи до районних ДПІ не надходили (а. с. 125 - 127).

На а. с. 136 - 142 знаходяться відомості, отримані з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з ІV кварталу 2010 року по ІV квартал 2023 року (з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2022 року). Так, в 2010-2011 роках інформація про доходи відсутня. В 2012 році ОСОБА_1 отримано дохід в розмірі 15660 грн., в 2013 році - 48595,83 грн., в 2014 році - 37744,20 грн., в 2015 році - 37730,03 грн., в 2016 році - 67104,19 грн., в 2017 році - 138577,80 грн., в 2018 році - 115108,15 грн., в 2019 році - 283201,19 грн., в 2020 році - 194469,77 грн., в 2021 році - 258150,96 грн., в 2022 році - 310189,37 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня № 12» від 15 листопада 2023 року № 61 та № 63, видані ОСОБА_1 про те, що він дійсно працює в КНП «КМКЛ № 12» на посаді лікар-ортопед-травматолог і його заробітна плата за період з січня 2022 року по грудень 2022 року становить 286556,99 грн., (а. с. 166), з січня 2023 року по жовтень 2023 року - 198783,38 грн. (а. с. 165), копію кредитного договору від 28 липня 2023 року № 0153/07/2023/369 від 28 липня 2023 року, укладеного ПАТ АТ «Укргазбанк» з ОСОБА_1 , за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 771000 грн. відповідно до постанови та Правил забезпечення доступного іпотечного кредитування громадян України ПрАТ «Українська фінансова житлова компанія» за програмою «єОселя», що є невід`ємною частиною укладеної між Укрфінжитлом та Банком Генеральної угоди № 1 від 30 вересня 2022 року, яка реалізується Урядом України за ініціативи Президента України. Кредит надається на придбання житлової нерухомості, а саме квартири пл. 39,8 кв.м., житловою площею 17.0 кв.м. за адресою АДРЕСА_10 . Кредит надається з 28 липня 2023 року по 27 липня 2043 року, процентна ставка за користування кредитними коштами 7 % річних. Згідно п. 3.1 договору, позичальник здійснює повернення суми кредит щомісячно в розмірі не менше 3213 грн., а останній платіж сплачується в сумі 3093 грн. не пізніше 27 липня 2043 року. Своєю адресою (реєстрації та проживання) ОСОБА_1 вказує АДРЕСА_11 (а. с. 167 - 189); скріншот з програми «Дія» щодо припинення діяльності ФОП та зняття з обліку 05 жовтня 2017 року (а. с. 190 - 191).

Позивачем до відзиву на спростування доводів апеляційної скарги та на додаткове підтвердження доказів витрат на утримання дітей надано копію договору від 01 грудня 2023 року про надання інформаційно-консультативних послуг з організації та проведення навчальної програми «KIDBICamp» від 01 грудня 2023 року, укладеного ОСОБА_2 , вартістю 48000 грн., копію постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2022 року в справі № 359/2953/22 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 січня 2024 року за запитом «ОСОБА_8»; копію довідки КНП «КМКЛ № 12» від 15 січня 2024 року щодо заробітної плати ОСОБА_1 , який в 2023 році працював на 0,75 ставки лікаря-ортопеда-травматолога, наказ № 403-к від 01 грудня 2022 року, підстава видачі наказу - заява ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції на адресу відповідача ОСОБА_1 , зазначену в позові ( АДРЕСА_2 ), направлялася копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, які не були вручені відповідачу та повернулися до суду першої інстанції у конверті, на якому зазначено відмітки Укрпошти за закінченням терміну зберігання (а. с. 124, 144).

17 жовтня 2023 року представником позивача подано до суду заяву, в якій вона повідомляла про інформацію щодо зміни адреси реєстрації місця проживання відповідача, а саме 08 червня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_11 , в зв`язку з чим просила направляти процесуальні документи за вказаною адресою (а. с. 150). До заяви додано витяг з реєстру Гатненської територіальної громади за 13 липня 2023 року (а. с. 151).

Повторно копія ухвали про відкриття провадження була направлена на нову адресу відповідача, повідомлену позивачем ( АДРЕСА_11 ), яка не була вручена відповідачу та повернулася до суду першої інстанції у конверті з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 153), і 09 листопада 2023 року судом першої інстанції було ухвалене рішення (а. с. 154).

Наведені обставини дають підстави для висновку, що неможливість подання відповідачем нових доказів що суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, підтверджується неотриманням ним копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, а отже фактичною необізнаністю про розгляд справи, в зв`язку з чим відповідач не міг скористатись процесуальним правом відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням принципу диспозитивності та рівності сторін подані відповідачем нові докази підлягають прийняттю та оцінці в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи процесуальну поведінку позивача, якою було подано позов за останнім відомим їй зареєстрованим місцем проживання відповідача (ч. 9 ст. 28 ЦПК України) та в подальшому добросовісно повідомлено суд першої інстанції про зміну відповідачем зареєстрованого місця проживання, коли таке місце їй стало відоме, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивач при зверненні до суду умисно вказана як адресу місця проживання відповідача АДРЕСА_2 , за якою він не проживає і за якою не зареєстрований, та не повідомила його особисто про поданий позов та розгляд справи в суді.

Водночас, позивачем не було доведено неможливості надання нею доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а також надано докази, які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та не досліджувалися ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Таким чином, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Виходячи з вищевикладеного, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, з посиланням на ч. 5 ст. 183 СК України (якою регулюється стягнення аліментів за судовим наказом), що аліменти на утримання двох дітей підлягають стягненню з нього в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), з огляду на те, що виключне право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей має стягувач аліментів, а не їх платник.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

В постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 173/2312/18 викладено правовий висновок, згідно якого з урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Частиною 3 ст. 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів), потреб дитини даного віку, встановивши, що відповідач у період часу з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2022 року задекларував доходи, як фізичної особи-підприємця та заробітної плати на загальну суму 1 506 532,18 грн., з яких за 2022 рік 310 178,72 грн. або 25848,23 грн. на місяць за вказаний рік, однак при цьому ним за період часу з серпня 2016 року по лютий 2021 року придбано рухоме і нерухоме майно на загальну суму 1 725 071,53 грн., що перевищує його заробіток (дохід) за відповідний період, і джерело походження коштів для оплати цього майна відповідачем не доведено, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, спосіб життя яких було запроваджено самими сторонами, як їх батьками, виходячи зі свого матеріального становища та фінансових можливостей, обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 10000 грн. на кожну дитину.

Апеляційний суд погоджується з даним розміром аліментів, вважаючи його якнайкращим для забезпечення інтересів дітей, враховуючи доведені позивачем регулярні витрати на їх шкільне і позашкільне харчування, придбання взуття, одягу, шкільних канцтоварів, витрат на спортивну секцію, дозвілля, відпочинок, транспорт.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Оскільки судом першої інстанції обґрунтовано застосовано положення ч. 3 ст. 182 СК України, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд не врахував розмір доходів відповідача, припинення його підприємницької діяльності та наявності у нього офіційного працевлаштування, доходи від його є єдиним джерелом його матеріального забезпечення.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц, від 09 листопада 2022 року в справі № 173/2312/18 про те, що дитина має право на достатній рівень матеріального забезпечення, і що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

При цьому відповідач офіційно працює лише на 0,75 ставки, про що ним зазначено в апеляційній скарзі, однак не наведено аргументів щодо неможливості працювати на повній ставці.

Оцінюючи посилання відповідача в апеляційній скарзі, що ним щомісячно на погашення кредитних зобов`язань має сплачуватися близько 5000 грн. та страхові платежі, апеляційний суд приймає до уваги, що за умовами долученого до апеляційної скарги кредитного договору № 0153/07/2023/369, укладеного ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_1 , кредит в розмірі 771000 грн. надається позичальнику на придбання житлової нерухомості, що не відноситься до першочергових життєвих потреб, та після оплати власного внеску на придбання житлової нерухомості (п. 1.5.1 договору) в рамках умов забезпечення ПрАТ «Українська фінансова житлова компанія» доступного іпотечного кредитування громадян України, затверджених Постановою КМУ від 02 серпня 2022 року № 856 «Деякі питання забезпечення приватним акціонерним товариством «Українська фінансова житлова компанія» доступного іпотечного кредитування громадян України» (п 1.1 договору), положеннями п. 10 якої передбачено, що мінімальний перший (початковий) внесок сплачує позичальник у розмірі не менш як 20 відсотків вартості предмета іпотеки.

Наведені обставини вказують на платоспроможність відповідача і не спростовують, а навпаки підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо можливості сплати ним аліменти у визначеному судом розмірі.

Крім того, апеляційний суд враховує та погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що 20 % вартості предмета іпотеки в даному випадку складає 192750 грн., при цьому з моменту розірвання шлюбу в липні 2023 року ОСОБА_1 отримав на руки чистий дохід 135739,86 грн., що свідчить про те, що легального доходу апелянта не вистачило би на перший внесок на придбання квартири, що свідчить про наявність прихованого доходу.

Доводи апеляційної скарги, що поза увагою суду залишився принцип рівності обов`язків батьків по утриманню дітей, і оскільки з нього стягнуто 20000 грн. щомісячно на утримання двох дітей, то в справі мають бути докази, що позивач на їх утримання витрачає 40000 грн. щомісячно, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, доведенню підлягали сукупні витрати позивача на утримання дітей в такому ж розмірі, який було визначено судом, тобто 20000 грн., належні та допустимі докази на понесення таких витрат були надані ОСОБА_2 до суду першої інстанції і їм надано належну правову оцінку.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що витрати на медичні послуги не носять постійного характеру, з огляду на те, що з наданих позивачем доказів вбачається консультаційний характер витрат на медичні послуги, надані дітям, та їх плановість, і здебільшого такі витрати не пов`язані з захворюваннями, а спрямовані на їх запобігання та попередження, тому є регулярними.

Є помилковими та відхиляються апеляційним судом доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що витрати на відпочинок відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, з огляду на вимоги ст. 185 СК України, якою додаткові витрати визначено як витрати, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В даному випадку будь-яких особливих обставин судом не встановлено і відповідач на них не посилається.

Витрати на відпочинок дитини відносяться до загальних витрат на утримання дітей, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року в справі № 760/10847/20-ц (провадження № 61-12256св22).

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що все ліквідне майно він віддав позивачу, а у нього залишилось неліквідне майно, і він зокрема вимушений орендувати квартиру, оскільки належна йому квартира АДРЕСА_1 непридатна для проживання, не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема реальне матеріальне становище відповідача, і що стягнення аліментів в розмірі 20000 грн. щомісячно на утримання двох дітей поставить його в скрутне матеріальне становище.

Апеляційний суд звертає увагу, що в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема в постановах від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц, від 14 червня 2023 року в справі № 758/8284/21, від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 та інших.

Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що про дану справу та про рішення суду відповідач дізнався, коли отримав його в мобільному застосунку «ДІЯ», апеляційний суд враховує, що після отримання судом відомостей про зміну реєстрації місця проживання ОСОБА_1 судом першої інстанції направлено йому на вказану адресу судову повістку-повідомлення, якою повідомлено про дату, час і місце розгляду справи на 09 листопада 2023 року, проте конверт повернуто до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», відтак в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою ОСОБА_1 , і повідомлені ним обставини не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані також доводи апеляційної скарги щодо завищення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., оскільки будь-яких аргументів на підтвердження цих обставин відповідачем не наведено і заяви про зменшення судових витрат згідно ст. 137 ЦПК України не надано, обов`язок доведення неспівмірності витрат не виконано.

Згідно додаткової угоди № 2 від 05 квітня 2023 року до договору № 4 від 30 травня 2022 року, укладеної Адвокатським об`єднанням «Чучковських» та ОСОБА_2 , вартість послуг з надання правової допомоги згідно договору № 4 від 30 травня 2022 року щодо надання професійної правничої допомоги та представництва інтересів клієнта в справі щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в твердій сумі на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка буде розглядатися в Солом`янському районному суді м. Києва, становить 20000 грн. з розрахунку 4000 грн. за одну годину роботи адвоката (а. с. 119).

01 червня 2023 року Адвокатським об`єднанням «Чучковських» та ОСОБА_2 складено акт № 1, згідно якого адвокатом об`єднання були виконані, а клієнтом прийняті та оплачені послуги: складання позовної заяви з додатками від 28 квітня 2023 року про стягнення аліментів - 3 години, 12000 грн., виконання 4 адвокатських запитів до медичних закладів, гімназії, ДПС України - 12 хв. х 5 = 1 год., 4000 грн., складання заяви від 01 червня 2023 року про стягнення судових витрат - 1 год., 4000 грн., всього 20000 грн. (а. с. 120).

Згідно наданих позивачем квитанції та платіжної інструкції, ОСОБА_2 28 квітня 2023 року та 26 травня 2023 року сплачено 21500 грн. за надання правничої допомоги (а. с. 121).

При цьому, визначаючи розмір відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10000 грн., суд першої інстанції правомірно врахував часткове задоволення позову, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, невелику складність справи, розгляд якої, проте, вимагав виконання адвокатських запитів для зібрання доказів у справі та їх фахового опрацювання, складання відповідних процесуальних документів відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Відповідні висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 12000 грн. на правничу допомогу, понесені нею за складання апеляційної скарги, розмір і факт надання яких підтверджено доданою до відзиву на апеляційну скаргу додатковою угодою № 3 до договору № 4 від 30 травня 2023 року, укладеною 12 січня 2024 року, згідно якої вартість послуг з надання правової допомоги згідно договору № 4 від 30 травня 2022 року щодо надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів клієнта в справі щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в твердій сумі на утримання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , яка буде розглядатися в Київському апеляційному суді, становить 12000 грн. з розрахунку 4000 грн. за одну годину роботи адвоката; актом № 2 від 15 січня 2024 року, укладеним адвокатським об`єднанням «Чучковських» з ОСОБА_2 , згідно якого адвокатом адвокатського об`єднання були виконані, а клієнтом прийняті наступні роботи в справі № 760/9537/23: складання відзиву на апеляційну скаргу - 3 години, 12000 грн., загальна вартість робіт (послуг) 12000 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_11 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.