ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3450/24 Справа № 212/8037/23 Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/8037/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року(суддя Ведяшкіна Ю.В.), ухвалене в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 07 червня 2004 року вона працювала на посаді провідника пасажирського вагону у Криворізькій вагонній дільниці виробничого підрозділу «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», 04 серпня 2023 року звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію вперше за ст. 38 КЗпП України відповідно до Наказу від 679/ОС від 04 серпня 2023 року. 31 липня 2023 року відповідно Наказу № 32/ПКВЧ-9 «Про виплату матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію» провіднику пасажирських вагонів позивачу оголошено подяка та вирішено виплатити матеріальну допомогу у розмірі 1 (одного) середньомісячного заробітку. 04 серпня 2023 року, відповідно Наказу № 679/ОС про припинення трудового договору (контракту),позивач звільнена у зв`язку з виходом на пенсію та призначено виплатити 3 середньомісячних заробітків (посадових окладів). Однак вказані суми позивачу виплачені не були. Разом з тим, відповідно до п.26.1.-26.2. протокольного рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 17 липня 2023 року, ухвалено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися в період з січня до грудня 2023 року, зокрема, одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, яка була зупинена на підставі п.1.1.4 рішення правління від 14 березня 2022 року.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше (чотири середньомісячні заробітки) у розмірі 88030,80 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05 серпня 2023 року по день винесення судом рішення, виходячи з розмірі 1000,35 грн. середньоденного заробітку, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.2.21 Галузевої Угоди, призупинені відповідачем на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним і не позбавляє останню після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з нею відповідний розрахунок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано протокольного рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 17 липня 2023 року, яким ухвалено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися в період з січня до грудня 2023 року, зокрема, одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, яка була зупинена на підставі п.1.1.4 рішення правління від 14 березня 2022 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із зазначеною апеляційною скаргою не погоджується в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 07 червня 2004 року знаходилась у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», працюючи на посаді провідника пасажирського вагону (а.с. 8-16).

28 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до в.о. начальника ВП «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» із заявою, в якій у зв`язку з набуттям права виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38, 47, 116 КЗпП України, п. 3.2.21 Галузевої угоди на 2002 - 2006 роки, яка є чинною, та Колективного договору, просила звільнити її за власним бажанням 04 серпня 2023 року у зв`язку з виходом на пенсію вперше. Видати на руки відповідну копію наказу. Видати на руки трудову книжку з відповідним записом. Виплатити одноразову матеріальну допомогу в розмірі 3 (трьох) середньомісячних заробітків (згідно п. 3.2.21 Галузевої угоди). Виплатити додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі 1 (одного) середньомісячного заробітку (згідно п. 3.2.21Галузевої угоди).За бездоганну працю на залізничному транспорті, сумлінне виконання обов`язків та у зв`язку з 60 - річчям з дня народження виплатити грошову премію у розмірі 100% посадового окладу (згідно колективного договору). Виплатити в день звільнення всі належні суми (а.с.17).

Ст. ПКНБМ ОСОБА_2 звернувся до в.о. начальника ПКВЧ-9 ОСОБА_3 із листом, в якому просив заохотити ОСОБА_1 провідника пасажирських вагонів Криворізької пасажирської вагонної дільниці, яка працює з 07 червня2004 року, за сумлінну працю на залізничному транспорті та у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.18).

31 липня 2023 року в.о. начальника дільниці Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ Криворізька пасажирська вагонна дільниця (ПКВЧ-9) видано наказ № 32/ПКВЧ-9, відповідно до якого, за бездоганну багаторічну працю на залізничному транспорті, сумлінне виконання трудових обов`язків та у зв`язку з виходом на пенсію, ОСОБА_1 , провіднику пасажирських вагонів, оголосити подяку та виплатити матеріальну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно п. 3.1.15 колективного договору підприємства (а.с.19).

04 серпня 2023 року начальником дільниці Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ Криворізька пасажирська вагонна дільниця, видано наказ № 679/ОС, відповідно до якого ОСОБА_1 , провідника пасажирського вагона, звільнено з 04 серпня 2023 року, у зв`язку із виходом на пенсію, за ст. 38 КЗпП України. В якому зазначено також про виплату, передбачених колективним договором 3 середньомісячних заробітків (посадових окладів) (а.с.20).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункті 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі складає 135 195 грн 71 коп, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.2.21 Галузевої Угоди, призупинені відповідачем на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним і не позбавляє останню після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з нею відповідний розрахунок.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо з таких підстав.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах.

Згідно частини 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться власником або уповноваженим ним органом в день звільнення. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до статті 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена статті 117 КЗпП відповідальність.

Відповідно до приписів Конституційного Суду, викладених у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, надано офіційне тлумачення положення частини 2 статті 233 КЗпП та статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Як вбачається із матеріалів справи, Галузевою Угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки, яка є чинною до теперішнього часу, передбачено виплата одноразової матеріальної допомогу в розмірі 3 (трьох) середньомісячних заробітків (згідно п. 3.2.21 Галузевої угоди) при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом не пенсію при наявності стажу роботи більше 10 років; виплата додаткової матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі 3 (трьох) середньомісячних заробітки (згідно п. 3.2.21Галузевої угоди) у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком на пільгових умовах, за вислугу років).

Колективним Договором на 2011 рік між адміністрацією та трудовим колективом Криворізька пасажирська вагонна дільниця, який є чинним до теперішнього часу, передбачено виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі, при звільненні працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗПП України) (а.с.30-34).

31 липня 2023 року в.о. начальника дільниці Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ Криворізька пасажирська вагонна дільниця (ПКВЧ-9) видано наказ № 32/ПКВЧ-9, відповідно до якого, за бездоганну багаторічну працю на залізничному транспорті, сумлінне виконання трудових обов`язків та у зв`язку з виходом на пенсію, ОСОБА_1 , провіднику пасажирських вагонів, оголосити подяку та виплатити матеріальну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно п. 3.1.15 колективного договору підприємства (а.с.19).

04 серпня 2023 року начальником дільниці Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ Криворізька пасажирська вагонна дільниця, видано наказ № 679/ОС, відповідно до якого ОСОБА_1 , провідника пасажирського вагона, звільнено з 04 серпня 2023 року, у зв`язку із виходом на пенсію, за ст. 38 КЗпП України. В якому зазначено також про виплату, передбачених колективним договором 3 середньомісячних заробітків (посадових окладів) (а.с.20).

При цьому дійсно,24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією на території України введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в України» зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ХІ, який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Разом з цим, відповідно до пунктів 26.1.-26.2. протокольного рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 17 липня 2023 року, ухвалено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися в період з січня до грудня 2023 року, зокрема, одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, яка була зупинена на підставі пункту 1.1.4 рішення правління від 14 березня 2022 року, однак на час ухвалення судом рішення, вказана допомога позивачу виплачена не була. Ця обставина не заперечувалася представником відповідача.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.2.21 Галузевої Угоди, призупинені відповідачем на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним, є помилковим, оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом виплати, які є предметом спору у даній справі, були відновлені.

З огляду на викладене, враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Криворізької вагонної дільниці виробничого підрозділу «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», з цього приводу внесено не було, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі 88 030,80 грн, без утриманням із вказаної суми установлених законодавством податків та зборів.

Крім того, за змістом частини 1 статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до долучених до матеріалів справи табуляграм з розрахунку заробітної плати позивача за червень - липень 2023 року, що передували звільненню позивача заробітна плата позивача, з урахуванням утримання з неї установлених законодавством податків та зборів, становила 43 015,19 грн. за 43 календарних днів.

Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати на кількість календарних днів у розрахунковому періоді. Відповідно середньоденна заробітна плата позивача складає 1 000,35 грн., що відповідачем по справі не спростовано.

Позивач звільнена із займаної посади на пенсію 04 серпня 2023 року та за вимогами позовної заяви просить стягнути середній заробіток по день ухвалення судового рішення, тобто 08 квітня 2024 року, тому кількість робочих днів за вказаний період, складає, 174, а розмір середнього заробітку за цей же період, складає 174 060,90грн.

Разом з тим, відповідно до статі 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже,розмір середнього заробітку за час затримання розрахунку, з урахуванням вимог статті. 117 КЗпП України, становить 127 044,45 грн за 127 робочих днів в межах шести місяців такої затримки.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

За таких обставин, суд має право, а не зобов`язаний, за певних умов зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що враховуючи період невиплати заробітної плати, висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, провадження №14-623цс18, а також те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах шести місяці встановить 127 044,45 грн., є значною для відповідача та у півтори рази перевищує суму, яка не була виплачена позивачу при звільненні, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи буде розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку - 90 000 грн.

Таким чином, враховуючи, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 90 000 грн., без утримання із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 15, 16 ЦК України, статті 117 КЗпП України, звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» за захистом свого права на належні виплати. Також суд враховує, що задоволення позову буде відповідати такому, передбаченому статей 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення по справі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з урахуванням частового задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн, що є мінімальною ставкою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн (1 073,60 грн *150 %).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше в розмірі 88 030 (вісімдесят вісім тисяч тридцять) грн, 80 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 90 000 (дев`яноста тисяч) грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова