Провадження № 22-ц/812/225/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2024 року м. Миколаїв

справа № 488/1031/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 04 грудня 2023 року під головуванням судді Чернявської Я.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 30 червня 2015 року складає 24383грн 05 коп., з яких: 9178грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12431грн 88 коп. - заборгованість за відсотками; 1135 грн 63 коп. заборгованість за комісією; 500 грн штаф (фіксована частина) та 1137 грн 29 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2017 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 вказане заочне рішення скасовано.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що твердження позивача про отримання нею кредиту у розмір 10 000 грн. не підтверджується жодним доказом, із доданої до позову її заяви випливає, що сторони узгодили суму кредитного ліміту в розмірі 8000 грн. Жодних відомостей про узгодження сторонами змін до цього ліміту надано не було. Із доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити термін повернення кредиту, строк дії картки не підтверджений жодним наявним у справі доказом, що є суттєвою обставиною для визначення та застосування позовної давності щодо заявлених позовних вимог. До позовної заяви не додано «Пам`ятки», «Тарифи», про які є згадування як про складові частину Договору кредиту. В позовній заяві Банк ставить одночасно вимогу про стягнення штрафу і пені, що є одним видом цивільно-правової відповідальності. Жоден із доказів не містить порядку нарахування пені. Також ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу, що Банком надані належні докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору з узгодженням усіх істотних умов та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, а саме копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорту відповідача, виписку по рахунку. З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачці був встановлений кредитний ліміт та вбачається, що вона ним користувалася (здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримувала кошти через банкомат тощо), а отже й отримала кредитну картку. Щодо строку позовної давності зазначає, що за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Згідно з довідкою про картки клієнта ОСОБА_1 отримала картки, остання з яких мала термін дії до останнього дня листопада 2017 року.

30 грудня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало заяву про зміну розміру позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором № б/н від 11 серпня 2006 року в сумі 32 059 грн12коп., яка складається з: 9 178,25 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 9 178 грн 25 коп. - простроченим тілом кредиту; 21 856,38 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 1024 грн 49 коп. заборгованості по пені.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 11 серпня 2006 року у сумі - 9 178 грн 25 коп. та 324 грн 70 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення в частині відмови задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача про стягнення процентів у сумі 21 856 грн 38 коп. В іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків, не прийнявши до уваги що в Заяві, підписаній відповідачем, зазначена базова процентна ставка - 36% річних, тип картки, номер картки, валюта, тип кредитного ліміту. Тобто відповідач була належним чином була повідомлена про умови кредитування в тому числі щодо сплати процентів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладання сторонами кредитного договору та оскільки фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк"» не повернуті, суд вважав за належне стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 178 грн 25 коп. Відхиляючи заяву відповідачки про застосування позовної давності, суд вважав, що такий строк позивачем не пропущений з огляду на дату звернення Банку до суду з даним позовом та строк дії виданої відповідачці та зазначеної у Заяві картці. Разом із тим, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пені, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку", якими позивач обґрунтовував право вимоги в цій частині, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочення сплати кредитних коштів та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що узгоджена сторонами в підписаній відповідачкою заяві-анкеті від 11.08.2006 р. базова процентна ставка (36%) не може бути застосована для обрахунку заборгованості за простроченими відсотками, оскільки поняття та визначення розміру базової процентної ставки за кредитом та розміру процентної ставки за прострочення виконання зобов`язання не є тотожними.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 11 серпня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання відповідачкою відповідної заяви, на підставі якої їй був відкритий картковий рахунок, видана платіжна картка (т. 1 а.с. 8; т. 2 а.с. 19).

З вказаної заяви від 11.08.2006 р. вбачається, що ОСОБА_1 просила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрити рахунок та надати перелічені послуги, а саме у розділі Банківські картки даної заяви вказано: тип картки: НОМЕР_1 . Валюта: гривня. Тип кредитного ліміту: фінансовий. Сума кредитного ліміту: 8 000,00 грн. Базова процентна ставка: 36% з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки № НОМЕР_2 .

У даній заяві відповідач своїм підписом підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку. Погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про видачу на ім`я ОСОБА_1 кредитних карток вбачається, що відповідачці були надані наступні кредитні картки: НОМЕР_3 дата відкриття 11.08.2006 термін дії 03/2015; НОМЕР_4 дата відкриття 11.09.2012 термін дії 03/2016; НОМЕР_5 дата відкриття 21.11.2013 термін дії 11/2017 (Т. 2 а.с. 33, а.с. 137).

З наявної в матеріалах справи довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку розпочався 11.08.2006 р. 28.08.2006 р. встановлений кредитний ліміт в сумі 8 000,00 грн. 13.04.2007 р., кредитний ліміт був збільшений до 9 000,00 грн та 03.07.2008 р. до 10 000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт змінювався та з 13.08.2013 р. був встановлений у розмірі 9 200грн. (т. 1 а.с. 127, т. 2 а.с. 34).

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 на підставі укладеного із позивачем договору вона користувалась кредитними коштами та частково здійснювала погашення заборгованості, проте взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі (т. 2 а.с. 35-48).

Згідно наданого Банком до суду першої інстанції розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30 вересня 2020 року складає: 32 059 грн12коп., з яких: 9 178 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 21856грн38коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 1024грн49коп. заборгованість по пені (т. 2 а.с. 83-96).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у сумі 9 178 грн 25 коп. та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в апеляційному порядку не було оскаржено, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не переглядалась.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність обставинам справи і вимогам закону оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про відкриття рахунку та надання банківських послуг, тим більш враховуючи, що вказані Умови та правила надання банківських послуг відповідачкою не підписані. Також судом вірно враховано, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою укладеного сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору на умовах, зазначених в Умовах та правилах надання банківських послуг, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 за простроченими процентами.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної 11.08.2006 року ОСОБА_1 заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг вбачається, що сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом 36% з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Такі обставини свідчать про узгодження сторонами конкретних умов кредитування, зокрема щодо розміру процентів, розміру та строків погашення заборгованості.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості застосування узгодженої сторонами у заяві ОСОБА_1 про відкриття рахунку та надання банківських послуг процентної ставки за користування кредитом при обчисленні розрахунку кредитної заборгованості відповідачки.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1048 ЦК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, проте, розрахованих відповідно до узгоджених сторонами умов.

З матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного сторонами кредитного договору була узгоджена базова процентна ставка в розмірі 36% на рік.

Між тим згідно наданого Банком до суду першої інстанції розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом в період з 01.01.2013 року нараховувались за поточною процентною ставкою 30%, з 01.09.2014 року - за процентною ставкою (поточною) 34,8%, з 01.04.2015 року за процентною ставкою (поточною) 43,2 %. Крім того на прострочену заборгованість проценти нараховувались за ставкою 72 % (т. 2 а.с. 83-96).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кінцевий строк дії останньої з виданих відповідачці картки на підставі укладеного сторонами кредитного договору листопад 2017 року.

Отже, враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору щодо строку дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, у межах строку кредитування - до листопада 2017 року включно ОСОБА_1 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у передбаченому договором розмірі. Починаючи з 01 грудня 2017 року відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

За такого, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, нарахованих Банком за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, починаючи з грудня 2017 року є безпідставними.

За такого, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами в розмірі 21 856 грн 38 коп., оскільки всупереч вимогам ст.ст. 526, 1048 ЦК України вказану суму боргу Банк нарахував, виходячи із розміру процентів за користування кредитом, що не були узгоджені в установленому порядку із ОСОБА_1 , та за період після спливу визначеного договором строку кредитування.

Разом із тим відповідно до вказаних приписів закону та умов укладеного сторонами кредитного договору колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами станом 01 грудня 2021 року, розрахованими за ставкою 36 % річних, проте, з урахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Так, судом встановлено, що умовами укладеного сторонами договору була передбачена щомісячна сплата платежів за кредитом у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованість зі сплати процентів почала формуватися з 23 березня 2010 року.

Таким чином, враховуючи дату звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом 09 серпня 2016 року, позивачем пропущено строк позовної давності щодо процентів, нарахованих у межах строку кредитування, проте за період за межами трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, розрахованими за ставкою 36 % річних за період починаючи з 08 серпня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, по 01 грудня 2021 року, тобто в межах строку кредитування, що становить 10 320грн. 75 коп.

Відповідачкою існування заборгованості за процентами у зазначеному розмірі не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції помилково повністю відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів у повному розмірі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого підлягає зміні розмір стягнутих з відповідачки судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (60,82 %) та становить 838 грн 10 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру її задоволення (47,22 %) - в розмірі 976 грн 05 коп.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 10 320 грн 75 коп. (десять тисяч триста двадцять гривень сімдесят п`ять копійок).

Рішення суду в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судового збору змінити, збільшивши його розмір з 324 грн 70 коп. до 838 грн 10 коп. (вісімсот тридцять вісім гривень десять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 976грн 05коп. (дев`ятсот сімдесят шість гривень п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2024 року.