ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м.Суми

Справа №591/809/22

Номер провадження 22-ц/816/208/24, 22-ц/816/209/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2023 року та на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року у складі судді Онайка Р.А., ухвалених в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, які були мотивовані тим, що вони з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 11 січня 2022 року, під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю. Зазначає, що наразі між сторонами виник спір щодо його участі у вихованні сина, так як відповідач не дозволяє бачитися з сином. За час що вони не проживають разом, він двічі звертався з письмовими заявами до Служби у справах дітей, але врегулювати питання його участі у вихованні сина не вдалося. У зв`язку з викладеним, з метою врегулювання питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином та участі у його вихованні звертається до суду з зазначеним позовом.

Зменшивши свої позовні вимоги (т. 1 а.с. 181) позивач просив ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачку виконувати положення ст.151, 153 СК України та не чинити йому перешкод в реалізації ним цих прав, встановити для позивача порядок спілкування з сином ОСОБА_6 не менш як два рази на тиждень, один з яких у вихідні дні, а також у день народження дитини, в період часу узгоджений між позивачем та відповідачем, з урахуванням інтересів дитини і строком спілкування не менш як чотири години.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді особистих зустрічей два рази на місяць у присутності матері.

Зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини в громадських місцях м. Суми, з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я дитини та інших обставин що мають істотне значення.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при зверненні до суду з позовом до суду з розмірі 496 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовну відмовити, а додаткове рішення змінити в частині розміру відшкодування (компенсування) витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн із стягненням з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 12000 грн, а також компенсації інших витрат по сплаті судового збору за видачу в електронному вигляді копій технічних записів судового засідання на загальну суму 235 грн 47 коп.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції було допущено ряд процесуальних порушень, в зв`язку з чим стороною відповідача систематично висловлювалася недовіра судді. Просить надати належну оцінку заявам про відвід судді та визнати підстави для відводу судді належними, а порушення допущені головуючим у справі суддею визнати значними та такими, що свідчать про грубе порушення вимог процесуального законодавства. Також, на думку відповідача, підставою для скасування рішення суду є неповідомлення судом про час та день оголошення резолютивної частини рішення суду, рішення довгий час не приймалося, зміст вступної та резолютивної частини прийнятого судом рішення не оголошувалося та не оприлюднювалося.

Вказує на те, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні сина є абстрактним, не містить чіткості та ясності, не містить конкретики дій які позивач та відповідач мають вчинити на виконання прийнятого судового рішення. Особисті зустрічі два рази на місяць у її присутності матері, не надає їй можливості запланувати свій час, повністю робить залежним її від дій та бажань позивача, який маніпулюючи таким неоднозначним рішенням суду, сприймаючи як абстрактне поняття з нескінченними можливостями і без визначення часу для зустрічей. Вважає, що проведення зустрічей в громадських місцях не відповідає умовам та стану, в якому наразі перебуває наша держава. Обмежує її право вільного пересування, вільного вибору місця проживання, вільного вибору забезпечення своїх життєдіяльних потреб.

Наголошує на тому, як на підставу для відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог свідчать наступні обставини: нехтування батьком дитини передбачених сімейним законодавством обов`язків утримувати дитину; позивач не висловлював наміру з осені 2021 року зустрічатися з дитиною, окрім як ініціювання даного судового процесу; не вчинення нею жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною; відсутність бажання малолітнього сина у спілкуванні з батьком.

Зазначає, що судом першої інстанції була проігнорована думка дитини, були порушені права дитини. Так, до матеріалів справи було надано достатньо доказів відео/аудіо запису за участю безпосередньо сина, який чітко та відверто заявив про боязнь свого батька, про те що він його б`є, а також, що він не бажає проводити час з батьком.

На переконання заявника апеляційної скарги, участь батька дитини у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 може відбуватися виключно за участі матері дитини та психолога, та/або третьої особи на боці відповідача, зокрема діда, який особисто висловив свою згоду, лише на декілька годин у будній день раз на місяць з врахуванням бажання дитини, стану його здоров`я та інших важливих обставин, проте без ночівель. Також вважає, що є доречним зобов`язання позивача надавати їй в день зустрічей медичну довідку за результатами зданих аналізів щодо наявності в його організмі призначених лікарями препаратів, а також довідку лікаря-психіатра щодо його психічного стану в день зустрічей з дитиною.

Посилається і на те, що діагностування позивачу психічного розладу, ведення ним аморального способу життя, перебування під час зустрічей з дитиною в стані алкогольного сп`яніння, його агресивна поведінка, доведення факту вчинення ним сімейного насилля відносно дитини, є підставою для обмеження прав позивача щодо їх спільного малолітнього сина.

Заявник апеляційної скарги не погоджується також і з додатковим рішенням суду, в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, так як позовні вимоги, що заявляв позивач, задоволені в значно меншому розмірі аніж 50% , тому суд першої інстанції протиправно занизив розмір понесених нею витрат. Також, судом першої інстанції не було вирішено питання компенсації їй понесених у ході розгляду справи судових витрат по сплаті судового збору за видачу в електронному вигляді копій технічного запису судового засідання на загальну суму 235 грн 47 коп.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк подано не було.

Від управління «Служба у справах дітей» надійшов лист, в якому просить справу розглянути без участі представника згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 11 січня 2022 року (т.1, а.с.8).

Сторони мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.12).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 листопада 2021 року №689 визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 (т.1, а.с.47).

Згідно наданої позивачем довідки №657/8508 від 19 жовтня 2021 року ОСОБА_6 зареєстрований разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , зазначене не заперечується відповідачкою ( т.1, а.с.21).

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 08 червня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина (т.1, а.с.111-112), які позивач не сплачує, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (т.2, а.с. 210) та витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000046 від 03 травня 2023 року за ч.1 ст.164 КК України (т.2, а.с.134 зворот), станом на 07 березня 2023 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Сумській філії Сумського обласного центру зайнятості з 21 жовтня 2022 року (т.2, а.с.169).

Наразі сторони не дійшли згоди, щодо участі батька у вихованні сина в позасудовому порядку, про що зокрема свідчить відповідь Управління «Служби у справах дітей від 19 травня 2022 року, де крім іншого зазначено що батьки не дійшли згоди та мати дитини наполягала на вирішенні даного питання в судовому порядку (т.1, а.с.48), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

24 вересня 2021 року та 30 вересня 2021 року позивач звертався до Сумського РУП ГУНП в Сумській області крім іншого, щодо того що відповідачка перешкоджає бачитися зі спільною дитиною (т.1, а.с.24).

Згідно довідки про обстеження психоемоційного стану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеної практичним психологом ОСОБА_7 27 липня 2022 року, відповідачка звернулася до неї з проханням виявити психоемоційний стан ОСОБА_5 , стосовно його ставлення до свого батька, ОСОБА_1 та до ситуації, яка склалася у повсякденному житті родини. На момент взаємодії з дитиною у останнього є відчуття страху по відношенню до свого батька. Зазначає що у ОСОБА_5 присутній страх втратити маму, спостерігається підвищений ситуативний рівень тривоги, пов`язаний з ставленням та конфліктною поведінкою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (т.1, а.с.99-102).

З метою охарактеризувати позивача відповідачкою та її представником було надано інформацію щодо звернень до органів національної поліції щодо домашнього насильства (т.1, а.с.119-122), копію рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 19 листопада 2021 року про видачу обмежувального припису (т.1, а.с.123), рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 (т.1, а.с.130-139), скріншоти листування у месенжерах (у тому числі і за участі позивача) (т.1, а.с.141-160), копії наявних судових рішень відносно позивача (т.1, а.с.161-170).

Крім того, на виконання ухвали суду від 01 серпня 2022 року до суду надано інформацію про те, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні з 24 квітня 2022 року по 02 травня 2022 року з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом» (т.1, а.с.178) та перебуває під динамічним спостереженням у лікаря психіатра з 2014 року (т.2, а.с.160).

На виконання ухвали суду від 01 серпня 2022 року органами національної поліції до суду надано інформацію про наявність у ОСОБА_1 два діючих адміністративних стягнень за ст.183 та ч.1 ст.178 КУпАП, адміністративні правопорушення вчинені у 2021 році (т.1, а.с.183), крім того надано відомості про наявність судимостей.

Згідно висновку про усунення перешкод у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає за можливе визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді особистих зустрічей два рази на місяць у присутності матері дитини, зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я сина, інших обставин, що мають істотне значення (т.2, а.с.219-221).

Під час розгляду справи, у зв`язку з укладенням шлюбу прізвище відповідача змінено з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції, врахувавши ставлення позивачки та відповідача до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до матері, вік дитини, її психоемоційний стан, тривалу відсутність батька в житті малолітньої дитини, наявність психічного захворювання у позивача, вважав за можливе визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді особистих зустрічей два рази на місяць у присутності матері в громадських місцях м. Суми.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з вимогами закону і відповідає встановленим обставинам.

Так, статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо участі батька у вихованні малолітнього сина. Позиція сторони відповідача під час розгляду справи інстанційними судами, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що дійсно майже протягом трьох років не бачив свого малолітнього сина, оскільки усі попередні намагання відвідати сина за місцем його проживання та подарувати йому подарунки закінчувались сварками з боку матері дитини та її родичів і псуванням подарунків, тому з метою уникнення таких сварок він і не відвідує свого сина.

За встановлених обставин, частково задовольняючи вимогу про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, суд першої дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 має право на спілкування з сином і на учать у його вихованні, за відсутності обставин або доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином.

Судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам відповідача про те, що наявні у позивача захворювання та його психоемоційний стан є небезпечними для дитини.

Так, зібраними по справі доказами було встановлено, що ОСОБА_1 має психічне захворювання, яке є невиліковним. Однак, допитані судом в якості спеціалістів лікарі-психіатри ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не підтвердили, що психічний стан позивача ОСОБА_1 становить загрозу для дитини.

Також не підтверджується доказами, твердження відповідача про застосування ОСОБА_1 фізичної сили по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_5 , з цього приводу до правоохоронних органів ОСОБА_2 не зверталася.

Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Колегії суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що запропонований управлінням «Служба у справах дітей» порядок спілкування позивача з сином відповідатиме найважливішим інтересам дитини, враховує вік дитини, відносини, які склалися між батьками дитини.

Зокрема, судом було враховано роз`яснення допитаної в якості спеціаліста практикуючого психолога ОСОБА_7 , тривала відсутність позивача у житті дитини, особиста прихильність малолітнього ОСОБА_5 до матері, ставлення дитини до батька, наявність у позивача у психічних захворювань.

Визначення днів тижня та часового проміжку побачень батька з дитиною, з огляду на вік дитини, та відсутність сталого зв`язку між батьком та сином, на даний час є неможливим. При цьому, попередня домовленість щодо часу та місця побачення, з відповідачем, врахування режиму дня та бажання самої дитини, є найбільш оптимальним в даному випадку.

Визначене судом першої інстанції місце побачень громадські місця м. Суми не свідчать про те, що оскаржуваним судовим рішенням обмежено відповідача у праві вільного вибору місця проживання її з дитиною.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зобов`язання позивача надавати перед проведенням зустрічей з медичних довідок, то їх колегія суддів вважає безпідставними та надмірним тягарем для позивача.

Відповідачем також не доведено необхідність залучення до участі у зустрічах позивача з сином психолога та третю особу зі її сторони.

За таких обставин, визначений суд першої інстанції спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні із сином відповідатиме інтересам малолітнього сина сторін, дозволятиме налагодженню психологічного контакту дитини з батьком.

Колегією суддів не було встановлено також істотного порушення процесуальних норм під час розгляду справи, які б вказували на упереджене ставлення суду першої інстанції до сторони відповідача. Залишаючи заяви представника ОСОБА_15 адвоката Нежевело В.В. про відвід судді Онайка Р.А. без задоволення, судом не було встановлено особистої упередженої до сторони відповідача, а наведені заявником доводи визнано таким, що зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями суду.

Вступна та резолютивна частина рішення суду була оголошена судом 31 серпня 2021 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині зміни додаткового рішення, то вони підлягають частковому задоволенні.

Так, згідно з ч. 1, п. 1, п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Як передбачено частинами 1 - 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенню позовних вимог. Ствердження відповідача про те, що частка позовних вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено, є значно меншою аніж 50% є непереконливими, оскільки вимоги позивача стосувалися саме усуненню перешкод у спілкуванні з сином, які і були задоволенні судом. Підстав для збільшення розміру цих витрат колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з додатковим рішенням суду в частині відмови у розподілі сплаченого відповідачем судового збору за виготовлення копії технічного запису судового засідання.

За змістом ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають, зокрема, і право на отримання копії технічного запису судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за видачу судами в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання справляється судовий збір в сумі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2022 року, 27 лютого 2023 року та 13 березня 2023 року ОСОБА_4 зверталася до суду із заявами про видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання, та були долучені квитанції про сплату судового збору в сумі 74 грн 43 коп., 80 грн 52 коп. та 80 грн 52 коп., а всього на загальну суму 235 грн 47 коп.

Таким чином, зважаючи на те, що право на отримання відповідачем копії технічного запису судового засідання гарантовано ст. 27 ЦПК України, які за ствердженнями відповідача були необхідні для реалізації захисту її прав, суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про відмову у стягненні цих витрат з позивача.

Пропорційно до частки позовних вимог у задоволенні яких позивачу було відмовлено, з позивача на користь відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 117 грн 74 коп., сплачений відповідачем в суді першої інстанції за отримання копії технічного запису судового засідання.

З огляду на викладене, додаткове рішення суду в частині відмови у розподілі судового збору, сплаченого відповідачем в суді першої інстанції, відповідно до п.4 ст. 376 ЦПК України належить скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 117 грн 74 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 рокускасувати в частині відмови у розподілі сплаченого ОСОБА_2 судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 117 гривень 74 копійок, сплачений нею в суді першої інстанції.

В іншій частині додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов