ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2675/24 Справа № 180/1676/22 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

28 рудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача. 30 жовтня 2012 року під час виконання трудових обов`язків з ним трапився нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом форми Н-1 від 02 листопада 2012 року розслідування нещасного випадку. Внаслідок травми він знаходився на лікуванні із діагнозом: перелом зовнішнього виростка великогомілкової кістки. Висновком МСЕК від 16 вересня 2013 року йому встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30% та призначено 3 групу інвалідності. Втрата професійної працездатності в молодому, працездатному віці, призвела до обмеження можливості реалізувати ним свої наміри в професійній сфері працювати, травма стала причиною істотного зниження життєвої активності, призвела до невідворотної зміни звичного способу життя. В результаті недотримання відповідачем норм охорони праці, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях в зв`язку із ушкодженням здоров`я, каліцтвом та необхідністю постійного лікування, порушено нормальні життєві зв`язки.

Просив стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду у зв`язку із виробничою травмою при виконанні трудових обов`язків, без утримання податку з доходів осіб та інших обов`язкових платежів в розмірі 100 000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить зменшити розмір моральної шкоди до 30 000 грн. та відмовити в відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ,що підприємство щорічно здійснює фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників. Фізичний біль та страждання є діагнозом захворювання і не відносяться до моральних страждань. Позивачем не доведено вину підприємства в спричиненні моральних страждань. Розмір відшкодування шкоди має відповідати засадам розумності,визначений судом розмір є значно завищеним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 100 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК», працював підземним ГРОЗ 2 розряду, підземним кріпильником 3 розряду, 4 розряду, підземним ГРОЗ 5 розряду, що підтверджується записами в трудовій книжці. 30 жовтня 2012 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві.

Згідно з Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженим 02 листопада 2012 року, та Актом Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, затвердженим 02 листопада 2012 року, 30 жовтня 2012 року ОСОБА_1 почав допомагати зачищати гірничу масу. При зачищенні гірничої маси по центру перерізу ніши відкололася брила 0,4х0,3х0,4 та вдарила ОСОБА_1 по лівій нозі. Діагноз перелом зовнішнього виростка великогомілкової кістки. Причини настання нещасного випадку: основна невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутня організаційна: порушення технологічного процесу. Особи, які допустили порушення законодавства та інших нормативно-правових актів: ОСОБА_1 , ГРОЗ 5 розряду, допустив порушення Інструкції з охорони праці для підземного ГРОЗ БТІ-ОШ-01-10, а саме п.1.1.4 - Гірник очисного вибою зобов`язаний: «Дбати про особисту безпеку та здоров`я, а також про безпеку та здоров`я оточуючих людей у процесі виконання будь-яких робіт або під час перебування на території підприємства», п.2.5.4. Гірник очисного вибою зобов`язаний: «Виконувати тільки записані в наряді роботи з дотриманням вимог інструкція з техніки безпеки та промислової санітарії, виконувати вказівки бригадира, начальника зміни, майстра»; та ОСОБА_2 ГРОЗ 5 розряду допустив порушення Інструкції з охорони праці для підземного ГРОЗ БТІ-ОШ-01-10, а саме п.2.4.3 - Обов`язки бригадира (старшого робітника): «Постійно у процесі роботи перевіряє достатність заходів безпеки...».

За висновком МСЕК від 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату працездатності у розмірі 30% та третю групу інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою в 30% та 3 група інвалідності. Ушкодженням здоров`я в результаті виробничої травми йому спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми,

інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-1, затвердженим 02 листопада 2012 року,яким встановлено при зачищенні гірничої маси по центру перерізу ніши відкололася брила та вдарила ОСОБА_1 по лівій нозі,в результаті чого стався перелом зовнішнього виростка великогомілкової кістки. Причини настання нещасного випадку: основна невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутня організаційна порушення технологічного процесу. Особи, які допустили порушення законодавства та інших нормативно-правових актів:в тому числі ОСОБА_1 , ГРОЗ 5 розряду, допустив порушення Інструкції з охорони праці для підземного ГРОЗ БТІ-ОШ-01-10.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Згідно довідки МСЕК від 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату працездатності у розмірі 30% та третю третю групу інвалідності.

Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із професійним захворюванням та таких доказів суду не надав.

Таким чином, наданими доказами підтверджено, що з позивачем стався нещасний випадок під час виконання ним трудових обов`язків,в результаті чого позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, чим підтверджується спричинення моральної шкоди відповідачем та наявність підстав для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із виробничою травмою підлягають задоволенню.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в 30%, та встановлено третю групу інвалідності. Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань та їх тривалість, зокрема ступінь втрати працездатності, інтенсивність, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості та навів в рішенні відповідні мотиви з урахуванням конкретних обставин справи. Підстав для зменшення розміру, визначеного судом першої інстанції не вбачається.

Посилання на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди спростовується встановленими обставинами.

Доводи про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки в даному випадкувина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи

процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи по суті. Підстав для зменшення розміру моральної шкоди,стягнутої судом першої інстанції не вбачається.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу заслуговують на увагу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

ПредставникОСОБА_1 в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що понесені позивачем судові витрати у справі доведені та підлягають стягненню з відповідача.

Проте до матеріалів справи додано ордер на надання адвокатом Гончаренко О.О. правничої допомогиОСОБА_1 та квитанція про прийняття від ОСОБА_1 3500 грн.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19.

Позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За таких обставин неможливо визначити, яка фактично робота була виконана адвокатом та з чого складається сплачена позивачем сума, а тому відсутні підстави для задоволення такого клопотання у зв`язку з його недоведеністю.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги. За таких обставин рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 100000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року в частині витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

У відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: