ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 607/13370/21

провадження № 61-15848св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Кредобанк», приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Савка Володимир Ігорович,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року у складі судді Дзюбича В. Л.та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Бершадська Г. В., Костів О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк»), приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Савки В. І. про визнання недійсними договорів іпотеки.

Із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12 жовтня 2021 року просила суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 28 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В. І. і зареєстрований за № 1254;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 20 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В. І. і зареєстрований за №1623;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 26 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В. І. і зареєстрований за № 3413;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 01 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В. І. і зареєстрований за № 79.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 28 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В. І. і зареєстрований за № 1254.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 20 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В. І. і зареєстрований за № 1623.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 26 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В. І. і зареєстрований за № 3413.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 01 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та АТ «Кредобанк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В. І. і зареєстрований за № 79.

06 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О. С. звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення про відшкодування судового збору у розмірі 908 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 315 800,00 грн, транспортних витрат та витрат на проживання в сумі 12 638,59 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пересоляка О. С. про ухвалення у справі додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 12 638,59 грн витрат, пов`язаних з переїздом представника позивача адвоката Пересоляка О. С. до м. Тернополя, а також за оренду ним житла.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн сплаченого позивачем судового збору.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що понесення витрат у сумі 12 638,59, пов`язаних з переїздом представника позивача - адвоката Пересоляка О. С. до м. Тернополя, а також за оренду ним житла, та 908,00 грн сплаченого позивачем судового збору доведено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема квитанціями про сплату судового збору, відповідними платіжними документами про оплату витрат на проїзд та проживання у готелі, тому такі витрати є обґрунтованими.

В частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги суд першої інстанції зазначив, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 315 800,00 грн є надмірно завищеними. Тому, розумним, співрозмірним та справедливим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 30 000,00 грн.

Зокрема, суд першої інстанції послався на те, що вирішений судом спір не відноситься до складних спорів, оскільки його зміст полягав у передачі одним із подружжя в іпотеку спільного майна без згоди іншого подружжя, що є очевидно неправомірним та не вимагало значних труднощів для захисту порушених прав позивача.

Не погодившись з додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О. С. оскаржив його в апеляційному порядку.

Не погодившись з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року, АТ «Кредобанк», представник ОСОБА_2 - адвокат Матвіяс А. Б., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Савка В. І. оскаржили його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року апеляційні скарги АТ «Кредобанк», представника ОСОБА_2 - адвоката Матвіяса А. Б. залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Савки В. І. задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Савки В. І. про визнання недійсними договорів іпотеки скасовано і відмовлено в цій частині вимог.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року залишено без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О. С. залишено без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Савки В. І., апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права щодо суб`єктного складу відповідачів.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

31 жовтня 2023 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Пересоляка О. С. через засоби поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року та постановаТернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції ухвалені судами з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

23 січня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга позивачки на постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року не містить доводів в частині апеляційного перегляду рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року, а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, у вказаній частині зазначена постанова апеляційного суду касаційному перегляду не підлягає.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року оскаржені позивачкою лише в частині відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги. Доводів в частині відшкодування витрат, пов`язаних з переїздом представника позивача - адвоката Пересоляка О. С. до м. Тернополя, а також за оренду ним житла, та сплаченого позивачем судового збору, касаційна скарга не містить, а тому в силу приписів статті 400 ЦПК України, у вказаній частині зазначені судові рішення касаційному перегляду не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

У відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому суду позові представник ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О. С. просив суд суму судових витрат, які позивач поніс та понесе в зв`язку із розглядом даної справи стягнути з відповідачів. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та понесе в зв`язку із розглядом даної справи, становить 112 724,00 грн (том 1, а.с. 11, 57).

Відповідно до заяви про відшкодування судових витрат від 13 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О. С. повідомив суду, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі буде подано докази на підтвердження розміру витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу. Аналогічна заява була подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Пересоляком О. С. 30 травня 2022 року (том 2, а.с.249, 257).

06 червня 2022 року на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Пересоляка О. С. про ухвалення додаткового рішення, яким заявник просив стягнути з відповідачів на користь позивачки суму судового збору у розмірі 908 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 315 800,00 грн, транспортні витрати та витрати на проживання в сумі 12 638,59 грн (том 3, а.с.2-4).

Загальна сума витрат на правничу допомогу складає 315 800,00 грн, детальний розрахунок яких міститься в акті від 03 червня 2022 року ДТ-03/06 здачі-приймання наданих послуг за договором ДТ № 01 про надання юридичних послуг від 24 листопада 2019 року (том 3, а. с. 54).

В судовому засіданні 15 липня 2022 року представник відповідача - адвокат Матвіяс А. Б. заперечував в частині відшкодування судових витрат, просив відмовити у задоволенні клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення (том 3, а. с. 49-звор.).

Установивши, що вирішений судом спір не відноситься до складних спорів, та врахувавши заперечення представника відповідача - адвоката Матвіяса А. Б., зокрема, в частині неспівмірності витрат на оплату професійної правничої допомоги, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та правильно стягнули з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги, з урахуванням критеріїв співмірності, розумностіта реальності.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Пересоляком Олександром Сергійовичем, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов