ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Суми

Справа №585/1972/23

Номер провадження 22-ц/816/137/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Менька Дмитра Дмитровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меньком Дмитром Дмитровичем,

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2023 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 та він. Дружина та дочка в установленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після ОСОБА_3 , тобто єдиним спадкоємцем за законом є він. До складу спадкового майна, що залишилася після смерті ОСОБА_3 входить в тому числі частина квартири під АДРЕСА_1 , яка є спільно нажитим майном подружжя. У видачі свідоцтва на вказану квартиру приватний нотаріус відмовив, посилаючись на те, що право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем.

Посилаючись на те, що в позасудовому порядку оформити своє право на спадкове майно він не має можливості, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Менька Д.Д., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність відмови інших спадкоємців від прийняття спадщини після смерті діда позивача, є припущенням та свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, що є обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд, зважаючи на ту обставину, що відповідач позов визнала, а з письмового роз`яснення приватного нотаріуса не вбачається про існування інших спадкоємців, які претендують на спірне нерухоме майно.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення ч. 4 ст. 81 ЦПК України.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача проте, що спірна квартира, яка булав зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 04 жовтня 2011 року є спільним сумісним майном подружжя, а тому з огляду на презумпцію рівності часток у спільному сумісному майні, померлому ОСОБА_3 належала на праві власності частина цього нерухомого майна.

Також, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не було враховано, що нормами чинного законодавства не позбавлено спадкоємця можливості захистити свої права шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування за відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як для такого звернення достатньо письмового роз`яснення щодо процедури вирішення відповідного питання в судовому порядку.

Відповідачем, у встановлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 6). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є дружина ОСОБА_2 (а.с. 10) та дочка ОСОБА_4 (а.с. 7, 9), а позивач ОСОБА_1 , який доводиться онуком померлого є спадкоємцем п`ятої черги за законом (а.с. 8).

24 жовтня 2011 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Ільченко Л.І., реєстраційний №996, ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано одноособово за ОСОБА_2 (а.с. 12-14, 15, 16).

26 вересня 2019 року заведена спадкова справа за номером в спадковому реєстрі 64381408, номер у нотаріуса 75/2019, згідно якої спадкодавцем є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Як вбачається з роз`яснення з питань спадкового права №99/01-16 від 04 травня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Ільченко Л.І., на усне звернення щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під АДРЕСА_1 (в межах спадкової справи № 75/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 ) нотаріусом розглянуто. З наданого ОСОБА_1 правовстановлюючого документа на зазначене нерухоме майно (договір купівлі-продажу посвідчений 04 жовтня 2011 р. за реєстровим № 996) покупцем є ОСОБА_2 , дружина спадкодавця. Відповідно п.15 договору купівлі-продажу квартири, чоловік покупця ОСОБА_3 надав згоду на придбання згадуваного нерухомого майна у спільну сумісну власність подружжя. Таким чином, спадкодавець не є «титульним» власником нерухомого майна. Як було повідомлено ОСОБА_1 , поділ спільного майна подружжя не здійснювався та шлюбний договір не укладався. Відповідно до п. 4.15. Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Враховуючи викладене, у т. ч. відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, пропонує звернутися до суду для вирішення цього питання (а.с. 22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_3 , за життя не оформив свого права власності на частину квартири, на яку мав право як один із подружжя, на майно набуте в період шлюбу, за спільні кошти подружжя. Тобто він не набув права власності в повному об`ємі. Також суд першої інстанції вказував і на те, що позивачем не доведено, що інші спадкоємці першої черги відмовилися від прийняття спадщини у спосіб та порядок визначений чинним законодавством, оскільки жодного доказу щодо даної обставини суду не надано.

Окремою підставою для відмови в задоволенні позову, судом зазначено відсутність в матеріалах справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а інформація з роз`ясненням про необхідність звернення до суду, в розумінні ст. 49 Закону України «Про нотаріат» не є такою відмовою.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колега суддів погодитися не може так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (ст. 1218 ЦК України).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261, ч.1 ст. 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

За змістом ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав неподання позивачем доказів на підтвердження того, що інші спадкоємці відмовилися приймати спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції не роз`яснив позивачу наслідків таких дій .

Крім того, суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити коло спадкоємців та належність складу учасників процесу, шляхом витребування необхідних копій матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

З наданих на запит апеляційного суду копій матеріалів спадкової справи №75/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що за життя ОСОБА_3 заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого ОСОБА_2 , та його дочка ОСОБА_4 . Проте, ОСОБА_2 , яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, 26 червня 2019 року подана заяву про відмову від спадщини після померлого чоловіка на користь спадкоємця п`ятої черги онука спадкодавця ОСОБА_1 (а.с. 88). ОСОБА_4 у визначені законом строки заяву про прийняття спадщини не подавала, натомість 07 жовтня 2019 року секретарем сільської ради посвідчено заяву ОСОБА_4 , в якій йдеться про те, що спадщину після смерті свого батька вона не приймала та приймати не бажає (а.с. 118).

Позивачем ОСОБА_1 , у межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, подано приватному нотаріусу Роменського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його діда ОСОБА_3 (а.с. 89). Тобто єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3 є його онук ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитися також із висновками суду першої інстанції про те, що померлий ОСОБА_3 за життя в повному об`ємі не набув права власності на частину спірної кватири, оскільки вони не узгоджуються з нормами сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України).

Встановлено, що спірна квартира за АДРЕСА_1 , право власності на яку одноособово було зареєстровано за ОСОБА_2 , була придбана під час перебування останньої в шлюбі з ОСОБА_3 , яким була надана згода на купівлю зазначеної квартири.

Враховуючи те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 факту спільності майна не заперечувала і не надала доказів на підтвердження набуття спірного нерухомого майна за особисті кошти одного з подружжя, натомість у підготовчому судовому засіданні визнала позовні вимоги, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначена квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тому після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Тож відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначеною законодавством сукупністю функцій, притаманною юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 559/2667/13-ц (провадження № 61-1416св18) зазначив, що обґрунтованим є висновок, за яким свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тож якщо бракує умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як уже зазначалося, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано одноособово за ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 4.16 Розділу 10 Глави ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, з огляду на те, що правовстановлюючий документ на право власності за померлим ОСОБА_3 на частину у вказаній квартирі відсутній, титульним власником нерухомого майна є відповідач, а тому оформити свої спадкові права на це майно ОСОБА_1 в позасудовому порядку позбавлений можливості, на що також не звернув уваги суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, у в`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Меньком Дмитром Дмитровичем, задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 лютого 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова