ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23827/22

Провадження № 22-ц/4820/283/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/23827/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мамрегою Віктором Миколайовичем на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Хмельницької обласної дирекції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Хмельницької обласної дирекції звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних в розмірі 2 241, 89 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 64 987 грн 16 коп, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначав, що 24 липня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2752007/4т за умовами якого, останній отримав кредит у сумі 19 405,94 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних. В якості забезпечення вказаного договору 24 липня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки відповідно до якого остання зобов`язалася перед банком відповідати за належне виконання позичальником, взятих на себе зобов`язань за кредитними договором № 2752007/4т від 24.07.2007 року у повному обсязі.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості та сплати відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами банк звернувся із позовом до відповідачів з вимогою щодо дострокового погашення кредитної заборгованості, нарахованих відсотків та неустойки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року вказаний позов був задоволено та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку: 5313,46 доларів США - прострочену заборгованість за кредитними договором, 10 858,20 доларів США - строкову заборгованість за кредитом, 2 771,41 доларів США - прострочена заборгованість по процентах, 34,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів , а всього 18 943,07 доларів США та 57,28 гривень. Рішення набрало законної сили 07 вересня 2010 року, але відповідачами виконано не було.

Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ст.625 ЦК України зобов`язані сплатити три проценти річних від простроченої суми, яка за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 2 241,89 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2023 року позов задоволено, стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 2 241,89 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі по 1240,50 гривень з кожного відповідно.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Мамрега В.М. подали апеляційну скаргу, вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Так представник апелянта посилається, що судом не досліджувався розмір боргу перед банком і відповідно розмір нарахованих 3% за прострочення виконання грошового забезпечення. Згідно наданого позивачем розрахунку. 3% річних було нараховано за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року та становить 2 241, 89 доларів США, однак наданий розрахунок не відповідає виписці по рахунку ОСОБА_1 стосовно погашення заборгованості за кредитом. Ні в позовній заяві, ні в рішення суду не зазначено на якій підставі борг у розмірі 18 943,07 доларів США, який стягнуто за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року, зменшився до суми 15 079,13 доларів США. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки банк звернувся з позовом про стягнення 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, у листопаді 2022 року, а мав право вимагати стягнення 3% річних лише за період з 09 листопада 2019 року по 09 листопада 2022 року, тобто за останні три роки, однак розрахунок за вказаний період часу позивачем не надано.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат Мамрега В.М. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ПАТ АБ «Укргазбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки відповідачі станом на 23 лютого 2022 року мають невиконані зобов`язання за кредитним договором № 2752007/4т від 24.07.2007 року, а тому банк відповідно до ч. 2 ст 625 ЦК України нарахував 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 2 241,89 доларів США за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Також представник, банку вказує, що позов подано до суду в межах трирічного строку позовної давності. Щодо посилань відповідачів на пропуск строку позовної давності стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 року по 09.11.2019 рік, то представник банку посилається, що з 12.03.2020 на території України установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України про встановлення карантину та продовження строку його дії, а також Закону України № 2120- ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного часу» строки визначені ст. 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії, тому вимоги банку щодо стягнення з відповідачів 3% річних, починаючи з 12.03.2017 є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на початок введення на території України карантину.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, посилається, що в ході розгляду справи дійсно не було досліджено та не надано відповідної правової оцінки сумі боргу, з якої банк обрахував три відсотки річних за невиконання зобов`язання, крім того, в ході розгляду справи відповідачі звертали увагу суду, що в ході проведення виконавчих дій, було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки KIA RIO, у зв`язку із чим сума заборгованості значно зменшилася. Однак судом не прийнято до уваги, що вартість реалізованого автомобіля та як наслідок не досліджено суму заборгованості, з якої судом було стягнуто три відсотки річних за невиконання зобов`язань. Крім того, судом помилково не застосовано позовну давність, адже нараховані банком за період 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року три відсотки річних, обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Також у суду були відсутні підстави для стягнення з поручителя 3% річних, оскільки за умовами укладеного договору поруки не визначено такого відповідальності поручителя.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 24 липня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2752007/4т, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 19405,94 долара США на строк з 24.07.2007 року по 23.07.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних.

24 липня 2007 року в забезпечення виконання ОСОБА_1 даного кредитного договору між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором ПАТ АБ «Укргазбанк» в 2010 році звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про дострокове стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судовому порядку боргу за кредитним договором в сумі 18943,07 доларів США, 57,28 грн. пені та 4900 грн. за невиконання умов кредитного договору і договору застави щодо страхування предмета застави.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року вказаний позов був задоволений та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь банку: 5313,46 доларів США - прострочену заборгованість за кредитними договором, 10 858,20 доларів США - строкову заборгованість за кредитом, 2771,41 доларів США - прострочена заборгованість по процентах, 34,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів , а всього 18 943,07 доларів США та 57,28 гривень.

Вказане рішення набуло чинності 07 вересня 2010 року та відповідачами на даний час не виконано.

Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, останні відповідно до приписів ст.625 ЦК України зобов`язані сплатити три проценти річних від простроченої суми, яка за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 рік становить 2 241,89 доларів США, яку позивач і просить стягнути на його користь.

Задовольняючи частково позов ПАТ АБ «Укргазбанк», суд виходив з того, що статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 2752007/4т від 24 липня 2007 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про дострокове стягнення заборгованості, який було задоволено рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 27.08.2010 року в сумі 18 943,07 доларів США та 57,28 гривень.

Вказане рішення набрало законної сили 07 вересня 2010 року.

Проте, на даний час рішення боржниками не виконано.

Отже, в даному випадку між сторонами виникли охоронні правовідносини , де права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки відповідачами було прострочено виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2752007/4т від 24 липня 2007 року, яка стягнута рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року, судом першої правомірно задоволено вимоги банку про стягнення на користь банку з відповідача 3% річних в межах позовної давності за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 2241,89 доларів США як міра відповідальність позичальника за тривале невиконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості трьох відсотків річних, а в позові не зазначено, на якій підставі борг в розмірі 18943,07 доларів США, встановлений рішенням суду від 27.08.2010 року, зменшився до 15079,13 доларів США слід відхилити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.08.2010 року встановлено, що борг позичальника перед банком за кредитним договором в загальному станом на 27.08,2010 року складає 18 943,07 доларів США, і саме на цю суму в разі неповернення цих коштів кредитор має право нарахувати 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

В даній справі позивач в межах своїх прав нарахував 3% річних на суму боргу 15079,13 доларів США у вигляді тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, що в свою чергу не призвело до порушення прав боржника.

При цьому, позивач надав суду письмовий розрахунок 3% річних на суму боргу 15079,13 доларів США, який апелянтом жодним чином не спростовано, а відтак даний розрахунок є належним та допустимим доказом по справі.

Також колегія суддів визнає необґрунтованим посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності позивач за відсутності клопотанням про його поновлення.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Судом встановлено, що позичальник станом на 12 березня 2017 року борг позикодавцю не повернув, кредитор визначив початок строку нарахування 3% річних з 12 березня 2017 року і з цього часу почався перебіг строку позовної давності звернення позивачем з позовом до суду на захист свого порушеного права, останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даній справі за період з 12 березня 2017 року припадає на 12 березня 2020 року, на час коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину.

Оскільки 3% річних нараховано за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, позов подано до суду 09 листопада 2022 року під час дії карантину та дії п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», слід дійти висновку, що позовну заяву подано в межах строків позовної давності.

Щодо посилань відповідачки ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що в ході проведення виконавчих дій, було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки KIA RIO, у зв`язку із чим сума заборгованості значно зменшилася, то суду в підтвердження таких пояснень жодних доказів надано не було.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мамрегою Віктором Миколайовичем залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова