Справа № 303/5420/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Фазикош Г.В., з участю секретаря Гусоньки З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання припиненим договору відновлювальної кредитної лінії, визнання припиненим договору іпотеки та зобов`язання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2020 р.

Після зміни предмета позову в листопаді 2020 р. просив:

-визнати договір відновлювальної кредитної лінії № 606 від 08.10.2007 р., укладений між ним і АТ «Ощадбанк», припиненим;

-визнати іпотечний договір від 08.10.2007 р., укладений між ним і АТ «Ощадбанк» щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припиненим;

-зобов`язати АТ «Ощадбанк» зняти заборону відчуження майна.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 08 жовтня 2007 р. між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 606, відповідно до якого позивачеві було відкрито кредитну лінію у сумі 50 000 грн. із остаточним терміном повернення кредиту - 08 жовтня 2017 р. На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві приватної власності.

У квітні 2009 р. працівниця відповідача скористалася кредитною лінією відповідача та незаконно отримала з неї кошти.

У серпні 2012 р. позивачем було повністю погашено кредитну заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 606.

Однак, відповідач відмовляється надати позивачу довідку про погашення кредитної заборгованості та зняття заборони відчуження майна, посилаючись на те, що в період із червня 2008 р. по березень 2010 р. посадові особи відповідача привласнили 2 400 000 грн.

Позивач указує, що він своє зобов`язання виконав у повному обсязі та не має відповідати за вчинки інших осіб, відтак Банк порушує його права як позичальника та власника.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 січня 2021 р. позов задоволено: визнано припиненим договір відновлювальної кредитної лінії від 08.10.2007 №606, укладений між сторонами. Визнано припиненим іпотечний договір, укладений 8 жовтня 2007 р. між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю, та зареєстрований в реєстрі за № 2145. Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» зняти заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (надалі - Банк), просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-Мукачівським ВП ГУНП в Закарпатській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 від 02.03.2018 р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, на сьогоднішній день розслідування у кримінальній справі не завершено, не встановлено всіх винних осіб і суму привласнених коштів;

-указане унеможливлює зняття заборони зі спірного предмета іпотеки до набрання відповідним вироком законної сили, оскільки за позивачем рахується непогашена кредитна заборгованість, що свідчить про неповне виконання ним умов кредитного договору;

-позов є передчасним, а задоволення його вимог може призвести до порушення законних прав та інтересів відповідача в майбутньому.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заперечення позивача зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги. Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин щодо існування між сторонами кредитних зобов`язань. Позивач довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які в розумінні положень ст. 599 ЦК України зумовлюють припинення кредитного договору.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що позичальник добросовісно виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а обставина щодо незарахування сплачених коштів у якості погашення заборгованості працівником Банку, яка перебувала в трудових відносних із кредитодавцем, не може вважатися свідченням зворотного.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, із матеріалів справи видно, що 8 жовтня 2007 р. між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір (а.с.6-8), на підставі якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 50000 грн. зі сплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 15,5 % річних, комісійних винагород та інших платежів з остаточним терміном повернення кредиту 8 жовтня 2017 р. (п.1 кредитного договору).

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 8 жовтня 2007 р. між Банком і позивачем було укладено іпотечний договір (надалі - іпотечний договір), на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання указаного зобов`язання позивачем згідно з даними прибуткових касових ордерів від 08 жовтня 2007 року, 23 листопада 2007 року, 28 грудня 2007 року, 01 лютого 2008 року, 28 лютого 2008 року, 11 березня 2008 року, 25 квітня 2008 року, 27 травня 2008 року, 26 червня 2008 року, 26 серпня 2008 року, 26 вересня 2008 року, 29 жовтня 2008 року, 28 листопада 2008 року, 09 грудня 2008 року, 27 січня 2009 року, 27 травня 2009 року, 18 серпня 2009 року, 21 жовтня 2009 року, 06 листопада 2009 року, 25 грудня 2009 року, 24 лютого 2010 року квитанціями від 07 квітня 2006 року, 17 січня 2012 року, 22 лютого 2012 року, 07 листопада 2012 року, 08 квітня 2013 року, 03 травня 2013 року, внесено кошти на загальну суму 65839,66 грн.

Разом із тим, із наданого відповідачем розрахунку заборгованості в частині виданих коштів по відновлювальній кредитній лінії КД № 606 від 08.10.2007 р. убачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 13.11.2017 р. складає 119062,72 грн. із яких: 81600 гривень - заборгованість за виданими траншами по основному боргу, 37462,72 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками.

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу того, що позивач доводить, що погасив заборгованість у повному обсязі, однак Банк відмовляється розглядати питання щодо зняття обтяження із нерухомого майна, яке виступає забезпеченням виконання зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії. Позивач доводить, що наявна заборгованість виникла з вини третьої особи, а свої зобов`язання він виконав у повному обсязі.

Банк обґрунтовує свою позицію тим, що неможливо зняти заборону зі спірного предмета іпотеки до набрання відповідним вироком по обвинуваченню ОСОБА_2 законної сили, оскільки за позивачем рахується непогашена кредитна заборгованість, що в свою чергу свідчить про неповне виконання ним умов кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписами ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» підставою припинення іпотеки, є припинення основного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Згідно з п.4.4 іпотечного договору від 08.10.2007 р. право іпотеки припиняється у випадку виконання у повному обсязі зобов`язання за Кредитним договором або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

На думку колегії суддів висновок суду першої інстанції про те, що позивач зобов`язання за Договором відновлюваної кредитної лінії № 606 від 08 жовтня 2007 р. виконав у повному обсязі, а сума заборгованості виникла не з його вини, а з вини третіх осіб, є передчасним.

Суд першої інстанції без належної правової і процесуальної підстави констатує вину третьої особи, яка спричинила виникнення заборгованості в позивача. Особа може бути визнана виною у скоєні того чи іншого кримінального правопорушення (злочину) виключно вироком суду, який набрав законної сили.

У спірних правовідносинах, особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст. 191 КК України не визнана винною вироком суду, який набрав законної сили.

За фактом спірних правовідносин установлено, що станом на 13.11.2017 р. у ОСОБА_1 усього наявна заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 606 по основному боргу - 81600 грн., по відсотках за користування кредитом - 37462,72 грн. (а.с.52).

На теперішній час не встановлено винних осіб і суму привласнених коштів, також не встановлено осіб, із вини яких виникла прострочена заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 606 від 08 жовтня 2007 р., у результаті якої були нараховані штрафні санкції. Відтак, позовні вимоги є передчасними, так само як і є передчасним висновок суду першої інстанції про виконання позивачем узятих на себе обов`язків.

Тому цілком правильною є позиція Банку стосовно того, що вони не мають жодних законних підстав для зняття заборони зі спірного предмету іпотеки. Банк у апеляційній скарзі вказує, що після набрання вироком суду у відповідній справі законної сили, ним буде вжито всіх необхідних заходів щодо зняття обтяження зі спірного предмету іпотеки, враховуючи обставини, які будуть встановлені відповідним вироком суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України, а в задоволенні позову належить відмовити як передчасному.

Судові витрати в сумі 1261,20 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України належить присудити відповідачу за рахунок позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року скасувати. 3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 20 лютого 2024 р.

Судді: