ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 953/4958/20

провадження № 61-1267св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Південний»,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дімітрова Тетяна Андріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний»), третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дімітрова Т. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 листопада 2016 року

є власником квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року

у справі № 640/19149/16-ц за ПАТ АБ «Південний» закріплено права управителя щодо квартири АДРЕСА_1 ; встановлено спосіб її реалізації шляхом застосування процедури продажу, визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме надано ПАТ АБ «Південний» право на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві.

20 травня 2020 року постановою Верховного Суду рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ АБ «Південний» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 відмовлено.

Як вказує позивачка, відбувся поворот виконання рішення суду, у зв`язку

з чим ПАТ АБ «Південний» втратило право розпорядження та управління зазначеною квартирою, а отже, договір купівлі-продажу між банком

і ОСОБА_2 є нечинним та підлягає скасуванню.

Позивака також вказувала, що після спроб ОСОБА_2 19 травня 2020 року, 23 та 30 червня 2020 року самовільно проникнути до її житла та насильно виселити її з помешкання їй стало відомо, що приватний нотаріус

Дімітрова Т. А. внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану квартиру.

Зазначала, що ПАТ АБ «Південний» всупереч частині першій статті 38 Закону України «Про іпотеку», без письмового повідомлення іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу, а саме 21 лютого 2020 року, продало ОСОБА_2 належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , про що прийнято рішення про державну реєстрацію прав за номером 51272648 від 21 лютого 2020 року.

ПАТ АБ «Південний» порушило норми частини п?ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо обов`язкової державної реєстрації права власності за місцезнаходженням нерухомого майна, реєстрацію предмета правочину було здійснено за місцезнаходженням відповідачів у м. Одесі.

Своїми діями відповідачі створили позивачці перешкоди та обмеження

у здійсненні її права власності, користування та розпорядження майном.

ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року квартири

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ПАТ АБ «Південний»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 51272648 від

21 лютого 2020 року; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ПАТ АБ «Південний».

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав (індексний номер 51272648 від 21 лютого 2020 року) на квартиру АДРЕСА_1 .

Поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що під час укладення спірного договору від 21 лютого 2020 року, за яким

ПАТ АБ «Південний» продало ОСОБА_2 належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , про що було прийнято рішення про державну реєстрацію прав (індексний номер 51272648 від 21 лютого

2020 року), ПАТ АБ «Південний» порушило норму частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», а саме спірний договір був укладений без попереднього за 30 днів письмового повідомлення іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки.

Суд також зазначив, що ПАТ АБ «Південний» не дотримало вимог частини п?ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо обов`язкової державної реєстрації права власності за місцезнаходженням нерухомого майна, оскільки реєстрацію предмета правочину було здійснено за місцезнаходженням відповідачів у м. Одесі, а не у м. Харкові, де розташована квартира.

Вказано, що ПАТ АБ «Південний» не було власником майна, а лише мало право управителя, яке на сьогодні скасоване, і діє порядок реєстрації, передбачений Законом України «Про державну реєстрацію», відповідно до якого такі правочини посвідчуються винятково за місцем розташування майна.

Із цих підстав суд уважав, що укладений договір купівлі-продажу за своїм змістом суперечить вимогам закону - частинам першій та п`ятій статті 203 ЦК України, що відповідно до статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Також суд дійшов висновку про необхідність судового врегулювання правовідносин та задоволення вимог позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав (індексний номер 51272648 від 21 лютого

2020 року) на квартиру номер АДРЕСА_1 та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей щодо ОСОБА_1 як власника вказаної квартири. Суд також зробив висновок про наявність підстав вважати ОСОБА_1 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року апеляційні скарги ПАТ АБ «Південний» і представника ОСОБА_2 - адвоката Жука Є. Г. задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 15 765,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 15 765,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банк на адресу

ОСОБА_4 (первинного іпотекодавця) і ОСОБА_1 (останнього власника предмета іпотеки) листами від 01 травня 2015 року надіслав вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою за рахунок спірної квартири, та листами від 13 лютого 2020 року повідомляв їх про свій намір відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» реалізувати своє право продажу предмета іпотеки та укласти відповідний договір купівлі-продажу. ПАТ АБ «Південний» не втратило права іпотекодержателя на передбачене договором іпотеки та статтею 36 Закону України «Про іпотеку» право продажу у позасудовому порядку шляхом укладення відповідного договору продажу предмета іпотеки - спірної квартири в рахунок погашення боргу.

Суд також вказав, що норма статті 388 ЦК України про захист права власника на витребування майна від добросовісного набувача не застосовується

у цій справі, в якій такий позов не розглядався. У цьому спорі добросовісним набувачем спірної квартири є не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , а тому правові висновки, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, є нерелевантними до обставин цієї справи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Колісниченко А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від

01 жовтня 2021 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент придбання позивачем квартири обтяжень щодо іпотеки в Реєстрі не було. ОСОБА_1 як добросовісний набувач набула у власність квартиру за відсутності будь-яких зареєстрованих прав третіх осіб та інших обтяжень, після чого її протиправно позбавлено права власності за боргами іншої особи, що є грубим та протиправним вручанням у її право власності. Таке втручання відбулось на підставі скасованого судового рішення, що не створює жодних правових наслідків та автоматично зумовлює недійсність спірного договору купівлі-продажу.

Аргументи інших учасників справи

10 березня 2023 року ПАТ АБ «Південний» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.

05 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

17 грудня 2007 року між ПАТ АБ «Південний» і Товариством з обмеженою відповідальністю «РТІ Трейд» (далі - ТОВ «РТІ Трейд») укладено кредитний договір № В-332/2, відповідно до якого банк, з урахуванням всіх змін та доповнень до договору, зобов`язався відкрити кредитну лінію

з максимальним лімітом 247 000,00 дол. США, а ТОВ «РТІ Трейд» зобов`язалось повернути кредит згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії в строк до 29 лютого 2016 року та сплатити за користування кредитом 11,5 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 17 грудня 2007 року між ОСОБА_4 і ПАТ АБ «Південний» укладено договір іпотеки № 17_12/07-199, відповідно до якого, з урахуванням усіх змін та доповнень, ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У пункті 4.1 договору іпотеки (у редакцій, викладеній у договорі № 8 про внесення змін до договору іпотеки від 17 грудня 2007 року) сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом,

в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надав іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, погодженою сторонами у пункті 1.9 цього договору, або за ціною, що визначається на підставі незалежної експертної оцінки, та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого

2016 року у справі № 520/13920/15-ц позов ПАТ АБ «Південний» задоволено. Стягнено в солідарному порядку з ТОВ «РТІ Трейд», ОСОБА_2 ,

ОСОБА_4 , ТОВ «ТПК Укрторгімпорт» на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2007 року№ В-332/2

у розмірі 224 145,99 дол. США.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 продав квартиру

АДРЕСА_1 ОСОБА_5

15 листопада 2016 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1

(громадянка рф) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка набула право власності на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року

у справі № 640/19149/16-ц, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, позов ПАТ АБ «Південний» задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Визначено, що з вартості предмета іпотеки підлягають сплаті вимоги

ПАТ АБ «Південний» за кредитним договором від 17 грудня 2007 року

№ В-332/2 у розмірі 121 773,58 дол. США.

Закріплено за ПАТ АБ «Південний» права управителя щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме: вільного доступу (у тому числі шляхом примусового проникнення) представників управителя та інших осіб, визначених управителем, до нерухомого майна, що передано в управління; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань, пов`язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів з питань, що стосуються належного здійснення управління нерухомим майном; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; підписувати

і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомим майном у встановлених чинним в Україні законодавством; інші права, необхідні для здійснення належного управління майном.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири

АДРЕСА_1 шляхом застосування процедури продажу, визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме надано ПАТ АБ «Південний» право на продаж квартири АДРЕСА_1 будь-якій особі - покупцеві.

Зазначено, що після задоволення вимог ПАТ АБ «Південний» у визначеному обсязі підлягають задоволенню вимоги інших кредиторів відповідно до пріоритету, встановленого законом.

Визначено, що початкова ціна продажу предмету іпотеки - квартири

АДРЕСА_1 для його подальшої реалізації становитиме

2 944 077,85 грн.

Вказані обставини встановлені у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 640/19149/16-ц, а тому відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають,

21 лютого 2020 року між ПАТ АБ «Південний» (продавець) і громадянином України ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого продавець передає квартиру у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену цим договором грошову суму.

У пункті 1.3 договору зазначено, що продавець є іпотекодержателем вказаної квартири на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л. В. 17 грудня 2007 року за реєстровим номером 6736, та здійснює продаж відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року у справі

№ 640/19149/16-ц.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі

№ 640/19149/16-ц рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня

2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено

ПАТ АБ «Південний» у позові до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації права позивача від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу

у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»,

є способом позасудового врегулювання, який здійснюється на підставі іпотечного застереження за згодою сторін без звернення до суду.

ПАТ АБ «Південний» не обмежене у праві звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі

у позасудовому порядку або задовольнити вимоги іпотекодержателя в інший спосіб.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист

є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону № 898-IV).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця

і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором

в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

У статтях 1 та 2 ЦПК України зазначено про призначення ЦПК України

і визначені завдання та основні засади цивільного судочинства.

ЦПК України визначає юрисдикцію і повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічно статті 1 та 2 ГПК України визначають призначення ГПК України та завдання і основні засади господарського судочинства.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають

у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема,

з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи

у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких

є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого

є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 01 березня 2018 року

у справі № 461/12052/15, від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16 та інших неодноразово вказувала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання

є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22 сформульовано висновок про те, що справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин

є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Спір у цій справі стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки на забезпечення виконання умов кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи, тобто стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 372/4145/19 (провадження № 61-2150св22).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу,

є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

З огляду на те що суди попередніх інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження

у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На виконання норм частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів Верховного Суду роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови позивачка може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний», третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дімітрова Тетяна Андріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 ,що вона має право протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов