р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/13247/23

№ провадження 2/495/1760/2024

23 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу № 495/13247/23

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В :

07.12.2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту відповідач) про стягнення додаткових витрат на дітей(а.с.1-3).

Так, позивачка просить суд:

-стягнути з відповідача на її користь у якості додаткових витрат на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені витрати у сумі 36 148,51 грн.;

-стягувати щомісячно з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7 500 грн., починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07.12.2023 року до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/13247/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей. Справу призначено до судового розгляду (а.с.38-39).

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково, а саме зазначив, що він згоден сплатити позивачці понесені витрати у сумі 36 148,51 грн., але не згоден щодо вимог про стягнення з нього щомісячно додаткових витрат у сумі 7 500 грн., оскільки його заробітна плата складає 8 000 грн. на місяць та все майно він залишив дітям, тому його матеріальне становище не дозволяє сплачувати таку суму щомісячно. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у сумі 7 500 грн. щомісячно.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , який є інвалідом дитинства (а.с.6-7).

За твердженням позивачки, відповідач постійно ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона змушена періодично звертатися до суду за захистом прав дітей на повноцінне життя та розвиток, передбачених законодавством україни.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2021 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у сумі 4 790 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2022 року з відповідача було стягнуто частину, понесених за період 2020-2021 років, додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 17429,05 грн. (а.с.9-11).

За період 20222023 років відповідач продовжує ухилятися від виховання та матеріального забезпечення дітей, не надавав ніякої матеріальної допомоги: ні продуктів харчування, ні одежі, ні взуття, ні шкільного приладдя, ні ліків для дитини-інваліда дитинства. Не допомагав дітям ні під час перебування у лікарнях, ні дома. Не приймав і не приймає на теперішній час участі у вихованні та догляду за синами, навіть аліменти сплачує нерегулярно, через що станом на 31.10.2023 року утворилася заборгованість у сумі 65 469,20 грн. (а.с.32).

Позивачка зазначила, що весь тягар матеріального забезпечення покладено особисто на неї, але вона працює вчителем Козацької загальноосвітньої школи та її важко утримувати дітей самотужки. Вказала, що неодноразово зверталася до відповідача за допомогою, але марно. Діти підростають і потребують більшого матеріального забезпечення: окрім витрат на забезпечення фізиологічного розвитку та розвитку здібностей, існують проблеми зі станом здоров`я обох дітей, а саме молодший син ОСОБА_6 є інвалідом дитинства, старший син ОСОБА_7 має вади зору.

Згідно медичних призначень, що підтверджуються медичними довідками та квитанціями, обидві дитини регулярно проходять курси лікування та медичних обстежень, забезпечуються ліками та медичними процедурами на загальну суму, яка склала за рік близько 72297,02 грн. (станом на 30.11.2023 року), що складається з наступного: ліки та медичні препарати 40697,02 грн.; діагностика, обстеження 5700,00 грн. (медичний нейродіагностичний центр доктора Колкер: ЕЕГ (30.12.2022р., 10.03.2023 р., 20.08.2023 р. по 800,0грн., всього 2400,0грн.); Ехо-ЕГ (30.12.2022 р., 10.03.2023 р., 21.08.2023 р.- по 300,0 грн., всього 900,0 грн., УЗД доплер (10.03.2023 р.-500,0грн.)); ООО «Центр лазерной коррекции зрения «Тарус» (25.11.2022 р.-700,0 грн., 25.08.2023 р.-300,0грн., 22.11.2023р. 900,0 грн.); транспортні витрати -23500,0 грн. (21 поїздка до лікарень, аптек, масажу у м. Білгороді-Дністровський по 10 літрів бензину вартістю 50,0 грн. за літр всього 10500,0 грн., 13 поїздок до м. Одеси до медичних закладів по 20літрів бензину вартістю 50,0 грн. за літр всього 13000,0грн.); ЛФК 2400,0 грн. (заняття з ЛФК проводяться на базі клубу «Десантник» в м.Білгород-Дністровський два рази на тиждень з 17.00 до 19.00, вартість занять за місяць складає 800,0грн., вартість проїзду складає 500,0 грн. на одне заняття, відбулося чотири заняття, тобто загальна вартість витрат складає 2400,0грн.).

Окрім зазначеного, сину ОСОБА_8 потрібен масаж курсами 3 рази на рік, вартість одного курсу складає 8 000 грн. ( 800,0 грн. х10 сеансів) згідно прайсу Студії масажу «ЛОТОС» в м.Білгород-Дністровський, на постійній основі призначено психологічну та логопедичну корекцію, проводить такі заняття тільки Дитячий центр «Крошка РУ» в м.Білгород-Дністровський, вартість одного заняття коштує відповідно 400,0 грн. і 350,0 грн. Для цього Олега необхідно возити до відповідних фахівців, які знаходяться в м. Білгород-Дністровський хоча б 2 3 рази на тиждень, вартість тільки двох занять складає 1500,0 грн. на тиждень, а в місяць 6000,0 грн.

Позивачка зауважила, що самотужки вона не має можливості на теперішній час забезпечити дітям необхідний рівень життя та медичного забезпечення, так як вона перебуває у складному матеріальному становищі, її заробітна плата ледве забезпечує прожитковий мінімум, а витрати на лікування та реабілітацію двох дітей є недосяжними. Добровільної угоди з відповідачем про участь у додаткових витратах на дітей не досягнуто.

Додаткові витрати, пов`язані зі станом здоров`я дітей в цінах на теперішній час фактично склали 72 297,02 грн., це без врахування витрат на массаж і психологічну та логопедичну корекцію, ЛФК враховано за 4 заняття з 8 на місяць. Отже, додатково необхідно врахувати наступне: вартість трьох курсів масажу на рік 8000,0 грн. х3курси =24000,0 грн.; вартість двох занять на тиждень на протязі року з психологічної та логопедичної корекції - 6000,0 грн. х 12 місяців = 72000,0 грн.; вартість занять з ЛФК -800,0 грн. х 12 місяців = 9600,0грн., тобто додатково загальна сума складає 105 600 грн. на рік.

На думку позивачки, з урахуванням фактично витрачених коштів та коштів, які необхідні для виконання призначень лікарів, на рік дітям у якості додаткових витрат необхідно 72 297,02 + 105600,00= 177 897,02 грн., тобто на кожного з батьків по 88 948,50 грн., що в місяць складає близько 7 500 грн., що є кращим для забезпечення потреб та здоров`я дітей, так як період лікування, наявних у дітей хвороб є тривалим.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на утримання дитини можуть стягуватися лише з батьків дитини (батька або матері). Право заявити таку вимогу має право той з батьків, хто здійснив такі витрати. Саме на позивача покладається обов`язок довести, що додаткові витрати існують та вони викликані саме особливими обставинами. Варто зауважити, що позбавлення особи батьківських прав не звільняє від обов`язку брати участь в додаткових витратах на утримання дитини. Також такий обов`язок не залежить від того, з ким з батьків дитина проживає.

Важливо мати на увазі, що додаткові витрати на утримання дитини це не додаткові кошти, які слід стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, дошкільному навчальному закладі, проведення дозвілля дитини. У такому разі потрібно вирішувати питання про збільшення розміру аліментів.

Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).

При цьому визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Так, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь у якості додаткових витрат на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені витрати у сумі 36 148,51 грн.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до медичних призначень обидві дитини регулярно проходять курси лікування та медичні обстеження, забезпечуються ліками та медичними процедурами на загальну суму, яка склала за рік близько 72297,02 грн. (станом на 30.11.2023 року), що підтверджуються наявними в справі відповідними медичними довідками та квитанціями (а.с.8, 12-21, 24-31).

Таким чином, позивачкою документально обґрунтовано та підтверджено медичну необхідність у додаткових витратах на дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), а також доведено розмір таких медичних витрат на суму 36 148,51 грн., що не заперечується і самим відповідачем.

Крім того, позивачка просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7 500 грн.

З матеріалів справи дійсно вбачається необхідність стягнення на майбутнє додаткових витратах на дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які потребують постійного медичного лікування та відповідних медичних процедур (масажи, психологічна і логопедична корекція та інше), що підтверджується відповідною документацією (а.с.8, 12-21, 22-23, 33-36).

Між тим, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір таких витрат саме у сумі 7 500 грн.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд, довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Позивачка надала докази вартості (прас студії масажу «Лотос», прас ДЦ «Крошка Ру») необхідних її сину ОСОБА_9 процедур та занять (массажу, занять з психологічної і логопедичної корекції та ЛФК), але відсутні відповідні медичні документи (направлення на такі процедури та інше), які б підтверджували необхідність проведення саме трьох курсів масажу на рік, двох занять на тиждень з психологічної і логопедичної корекції та ЛФК. Тобто визначення додаткових витрат щомісячно у сумі 7 500 грн. є приблизним та абстрактним.

Отже, сума додаткових витрат, які позивачка просить стягувати щомісяця з відповідача, а саме у розмірі 7500 грн., ґрунтується на припущенні і не підтверджується відповідними документами.

У свою чергу, як було вище зазначено, відповідно до медичних призначень обидві дитини регулярно проходять курси лікування та медичні обстеження, забезпечуються ліками та медичними процедурами на загальну суму, яка склала за рік близько 72297,02 грн., тобто витрати з двох батьків (по 36 148,51 грн. з кожного), тому суд вважає за доцільне визначити суму додаткових витрат на двох дітей щомісяця, які будуть підлягати стягненню з відповідача, у розмірі 3000 грн.

У справі № 501/5060/15-ц (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року) предметом спору була вимога про стягнення додаткових витрат на дитину, понесеними позивачем на лікування дитини, та були пов`язаними з її хворобою. Верховний Суд вказав про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про стягнення заявлених витрат, оскільки поданими позивачем доказами (висновок спеціаліста «Одеської обласної дитячої клінічної лікарні» та довідка дитячої поліклініки «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті») підтверджувалося перебування дитини на диспансерному обліку з діагнозом «плоско-вальгусна деформація стоп ІІ ст», тому суди дійшли висновків про те, що витрати, які понесла позивач, зумовлені негативними фактами (хворобою), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання дитини.

У справі № 6-1489цс17 (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року) предметом спору була вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину. За наслідками касаційного перегляду Верховний Суд України зазначив, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, установивши, що дитина, продовжує навчання на платній основі у Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської облспоживспілки, суди не з`ясували можливості участі батька у зазначених додаткових витратах, не встановили обставин, що можуть бути визнані істотними для вирішення спору про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зокрема стан здоров`я, матеріальне становище батьків, наявність у них інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо, та з урахуванням цих обставин, не визначили розміру додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.185 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, а також з врахуванням того, що відповідач частково погодився з позовними вимогами, а саме в частині сплати понесених додаткових витрат на дітей у сумі 36 148,51 грн., суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прочасткову законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 7, 75-77, 79-80, 84, 91, 141, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 131, 133, 137,141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості додаткових витрат на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені витрати у сумі 36 148,51 грн.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3 000 грн., починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07.12.2023 року до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держависудовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко