Справа № 643/9018/23
Провадження № 2/643/435/24
12.02.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Скотаря А.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Ширіної Я.В.,
представника позивача Ольшанської О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ольшанську О.Б. звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що від шлюбу з ОСОБА_2 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 останній почав маніпулювати питанням визначення місця проживання дитини, добровільно вирішити це питання сторонам не вдалося. Позивач має у власності квартиру, в якій вони мешкали разом із сином. Через військову агресію рф позивач разом із сином виїхали за кордон, син мешкає разом із позивачкою, яка займається його фізичним та духовним розвитком.
Позивачка просить позов задовольнити, визначити місце проживання малолітнього сина разом із нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2023 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, відповідно до обставин, викладеним у позовній заяві.
Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату й час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав.
Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_3 , 2008 р.н. вже виповнилось 14 років, тому відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України він самостійно визначає своє місце проживання, отже підстав для розгляду Департаментом вказаного питання немає. Просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування (а.с. 121).
Зі згоди представника позивача суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідка, дослідивши надані суду докази в їх сукупності суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, рішення набрало законної сили 13.04.2023 (а.с. 8).
Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Позивач є фізичною особою - підприємцем, отримує дохід, має на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-34, 36).
Відповідно до копій закордонних паспортів позивач та її син ОСОБА_3 виїхали за межі України (а.с. 53, 54).
З інформації Комунального закладу «Харківська гімназія № 6 «Маріїнська гімназія» Харківської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 навчався в гімназії з 5 до 9 класу (з 2018 до 2023 року). У 2023 році закінчив 9 клас, отримав свідоцтво про здобуття базової середньої освіти. Вихованням сина займається мама ОСОБА_1 , яка постійно відвідувала батьківські збори та брала активну участь у житті класу, приводила та забирала сина зі шкоди. Батько ОСОБА_2 за час навчання сина у гімназії не цікавився його успіхами, батьківські збори не відвідував (а.с. 35).
Згідно з копією акту обстеження умов проживання, проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира є ізольованою, з усіма комунальними зручностями, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: в кімнаті знаходиться шафа для речей, стіл для занять, ліжко, в наявності речі, які свідчать про проживання неповнолітньої дитини (а.с. 128).
Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що є сусідом позивачки, яку знає фактично з народження. Остання до початку війни мешкала разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 , але через військову агресію виїхала з сином за кордон. Чи розлучена вона з чоловіком офіційно, він не знає.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Отже, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 2008 р.н. проживає разом із матір`ю, яка піклується його духовним та фізичним розвитком, забезпечує його потреби щодо харчування, одягу, навчання, тощо, з чого суд приходить до висновку, що позивач довела, що проживання малолітнього сина з матір`ю відповідає його інтересам, тому задовольняє позов в цій частині та визначає місцем проживання дитини разом із матір`ю.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказано у статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При встановленні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд бере до уваги інтереси малолітньої дитини та враховує, що відповідач є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу, тому задовольняє позов в частині стягнення аліментів на дитину та стягує аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, проте не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: стягує з відповідача на користь держави мінімальний судовий збір за подання позову майнового характеру (стягнення аліментів) на час подання позову до суду у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 278-279 ЦПК України, ст.ст. 141, 161, 180-183, 191 СК України, ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд -
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.02.2024.

Суддя А.Ю. Скотар