РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 751/1577/21

провадження у справі №2/0285/375/24

13 лютого 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сусловеця М.Г. за участі секретаря судового засідання Величко К.Б., та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: не прибула,

відповідач: не прибув,

третя особа:не прибула

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дітей

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він та ОСОБА_2 з 28.09.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.01.2021 рішенням Баранівського районного суду Житомирської області шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю.

Діти з 03.02.2021 та по теперішній час проживають разом з позивачем.

Позивач повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей.

Позивач та його представники у судове засідання не прибули. Подали заяви в яких просять позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час там місце засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позовну заяву не подавала.

Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність не заперечує про задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки № 2177/2018 виданою ГУДМС України в м. Києві 29.08.2018 набув громадянства України (том 1 а.с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.01.2021 рішенням Баранівського районного суду Житомирської області між ними було розірвано.

Під час спільного проживання у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідок відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 04.02.2021 № 57274131, 57274890, № 57275585, № 57276177 діти зареєстровані у АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 12,13,14,15).

Відповідно до декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, зазначено Комунальне некомерційне підприємство «Дитяча поліклініка № 1» Чернігівської міської ради, медичні послуг надаються дітям за місцем спільного проживання ьатька та дітей (а.с. 8).

Відповідно довідки Чернігівської загальноосвітньої школи 1-І 11 ст. № 6 від 05.02.2021 року № 05 підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно навчається в школі в 2-Б класі (том 1 а.с. 17).

Згідно довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 75 Чернігівської міської ради Чернігівської ради, від 05.02.2021 р. № 02/01-17 підтверджено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійсно відвідують Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 75. За час відвідування дітьми навчального закладу, їх мати не брала участь у вихованні (не спілкувалась з вихователями, не забирала дітей до дому, не брала участі в батьківських зборах. Всіма питаннями, що стосуються піклування та виховання дітей займається батько ОСОБА_1 (том 1 а.с. 19).

Відповідно до акту встановлення фактичного проживання (не проживання в квартирі) ОСББ «Незалежність 24», від 17 лютого 2021 року, вказано, що діти дійсно проживають зі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 20).

Згідно з висновком виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.11.2021 № 671 органом опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 (том 1 а.с. 182-183).

Відтак, звернення до суду з даним позовом відповідає принципам цивільно-процесуального закону та правом сторони в даному випадку на вирішення спору шляхом визначення місця проживання дитини, з огляду на фактичні обставини у даних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому суд зауважує, що відповідач ОСОБА_2 не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із дітьми, вирішивши питання про встановлення порядку участі матері у їх вихованні.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей та визначення місця проживання її з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері та дітей, оскільки таке визначення місця проживання дітей, не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

В даному випадку суд бере до уваги висновок органу опіки виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.11.2021 № 671, як належний доказ по справі.

Водночас мати, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дітей. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, а також те, що наявні у справі докази дозволяють встановити, що позивач має постійне місце проживання, ним створено належні матеріальні та побутові умови для фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, розвитку природних здібностей, малолітніх дітей, після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115, 160, 161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Повне судове рішення складено - 23.02.2024.

Головуючий