Провадження № 2/641/446/2024 Справа № 641/4431/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чайка І.В.

за участі секретаря Шумейко С.О. .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова за правилами загального позовного провадження цивільну справу №641/4431/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Адамової Людмили Миколаївни , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами» «Фінекс -Капітал» та Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» , треті особи: ОСОБА_2 та Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним та зняття заборони, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання іпотечного договору №7633/03/08-НВ від 18.09.2008 року недійним та зняття заборони відчуження з квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначив, що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Кредитпромбанк", в особі заступника керуючого Харківської філії з роздрібного бізнесу Хоружевського Дениса Олександровича , що діє на підставі довіреності від 23.02.2007 року , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. за р. №431 , в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором укладено договір іпотеки №7633/03/11/08-НВ , предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 18 вересня 2008 року за реєстровим №2831.Позивач вважає, що приватним нотаріусом Адамовою Л.А. посвідчено іпотечним договір №7633/03/08-НВ 18.09.2008 року та його підписання заступником керуючого Харківської філії з роздрібного бізнесу Хоружевського Дениса Олександровича , що діє на підставі довіреності від 23.02.2007 року , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. за р. №431, а фактично підписаний іншою не повноваженою особою - начальником Дзержинського відділення Харківської філії ВАТ «Кредитпромбанк» О.П. Пономаренко за відсутності у нього довіреності , та засвідчений печаткою Дзержинського відділення Харківської філії ВАТ «Кредитпромбанк», але згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ,фізичних осіб з підприємців та громадських формувань від 06.07.2023 року філіал банку в реєстрі відсутній . Договір підписаний та посвідчений без згоди та без отримання дозволу від опікунської ради , і є таким , що підписаний з порушенням прав та законних інтересів неповнолітньої дитини - позивача у справі, якому було 9 років на час підписання договору батьком - опікуном ОСОБА_3 . Крім того , в іпотечному договорі не зазначено , про наявність та відсутність у дитини права користування предметом іпотеки , а також інші умови , що можуть мати суттєве значення (наприклад іпотекодавець забезпечив дитину іншим ь житловим приміщенням і даний договір не порушує житлових прав дитини ; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець , зобов`язується вжити необхідних заходів з приводу забезпечення житлових умов дитини . тощо) , приватний нотаріус Адамова Л.А. повинна була ці питання засвідчити у спірному договорі , але цього не зробила , чим порушила ЗУ «Про нотаріат» , положення інструкції №20/5 від 2204 року «Про нотаріальні дії в Україні», і таким чином спірний договір на думку позивача є незаконним.

Ухвалою суду від 27 липня 2023 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження .

15 серпня 2023 року до суду від представника відповідача ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» надійшов відзив, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що 22 вересня 2014 року рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі № 641/6655/13-ц позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 , який є рідним батьком позивача, на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 7633/03/08- НВ від 18.09.2008 р. у розмірі 386 233,93 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. 14 листопада 2014 року Комінтернівським районним судом міста Харкова було видано виконавчий лист № 641/6655/13-ц, який було подано до виконання. Таким чином, триває стадія виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Зазначені вище грошові вимоги АТ «Дельта Банк» до боржника було відступлені та в подальшому отримані Товариством з обмеженою відповідальністю « КУА «Фінекс Капітал»», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» .26 січня 2018 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2017-11-30-000029-ф (номер лоту F11GL5334) з реалізації активів Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, переможцем якого стало ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» На підставі вказаного вище протоколу, 21 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк»» та ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» був укладений Договір № 263/К купівлі-продажу майнових прав із Додатком № 1 до нього , відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» (ПЗНВІФ «БЛІНД») належні банку права вимоги до Боржника за наступними договорами, в тому числі і кредитним договором № 7633/03/08-НВ від 18.09.2008 р., укладеним між боржником та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» , права вимоги за яким належали ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченим 26.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 1441, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк», у розмірі заборгованості 586 212,47 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 252 217,10 грн., заборгованість по нарахованим процентами за кредитом - 333 995,37 грн., Іпотечним договором № 7633/03/І1/08-НВ, посвідченим 18.09.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Адамовою Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 2830, укладеним між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , права вимоги за яким належали ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченим 26.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим № 1441, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 1.3 Договору купівлі-продажу «Майнові права вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього Договору.» Отже, на підставі Договору купівлі-продажу ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «КУА «Фінекс Капітал», а ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» отримало в повному обсязі всі належні ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до боржника станом на дату укладання Договору купівлі-продажу у розмірі 586 212,47грн. Право власності на предмет іпотеки, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , перейшло від іпотекодавця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкоємства. 18.07.2017 року Державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В. після реєстрації прав власності на предмет іпотеки , за спадкоємцями в Державному реєстрі речових справ на нерухоме майно, перенесла відповідні записи про іпотеку та обтяження на предмет іпотеки, докази про що, наявні в матеріалах справи. Таким чином, іпотека є дійсною для набувачів нерухомого майна, а саме для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також, АТ " Дельта Банк" було подано претензію (вимогу кредитора) від 12.03.2015 року до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка була долучена до спадкової справи № 22/2015, що не заперечується Позивачем та копія якої наявна в матеріалах справи. Однак, Позивачем не виконано свого обов`язку виконання своїх зобов`язань не лише перед новим кредитором та/ або АТ «Дельта Банк», а і перед первісним кредитором ВАТ «Кредитпромбанк». Щодо тверджень позивача про недійсність, на його думку, іпотечного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, у зв`язку з недодержанням вимог до п.3. ч.1 ст.71 ,ст. 203, ст.207, ст.215 ЦК України., ст.12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездітних осіб і безпритульних дітей", ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про охорону дитинства" при його укладанні, а також зняття заборони щодо відчуження однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що на момент укладання іпотечного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та передачі однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , останній був неповнолітнім та враховуючі приписи ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездітних осіб і безпритульних дітей", ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про охорону дитинства", не було забезпечено додержання прав останнього. Позивач на момент укладання іпотечного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року мав повний склад сім`ї, то посилання останнього на вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" є безпідставними. Вимоги ст.ст. 17,18 Закону України "Про охорону дитинства", в редакції яка діяла на момент укладання правочину, а саме від 24.04.2008, не містять заборони батькам укладати іпотечні договори. Позивач набув права користування однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , лише 14.01.2009 року після реєстрації місця проживання останнього.Реєстрація місця проживання позивача в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , відбулась без згоди іпотекодержателя. Тобто, права користування (або будь-якого іншого права) позивача на квартиру, яка була передана в іпотеку банку, не існувало на дату укладення договору іпотеки. Таким чином, твердження позивача про порушення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездітних осіб і безпритульних дітей" є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем жодним чином не обґрунтовується недійсність іпотечного договору в частині передачі в іпотеку однокімнатної квартири АДРЕСА_4 . Також у позові не наведено, які саме права позивача порушено укладенням оспорюваного правочину. В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувала справа № 641/5770/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Дельта Банк», 3-я особа ОСОБА_1 про визнання іпотечного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, яка є подібною даній судовій справі за сторонами та вимогами, в якої позивач має процесуальний статус 3-ої особи. Таким чином на адресу позивача по справі № 641/5770/17 надсилались всі процесуальні документи, що свідчить про обізнаність Позивача не лише щодо факту укладання іпотечного договору від 18.09.2008 № 7633/03/08-НВ, а і про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, починаючі, щонайменше з 2017 року.

08 вересня 2023 року до суду надійшов відзив від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 02.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних », Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.20215 року №51 про запровадження тимчасової адміністрації в банку та 03.03.2015 року призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації . 18.09.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №7633/03/08-НВ . відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 263840 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено іпотечний договір №7633/03/11/08-НВ від 18.09.2008 року , предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_5 . У подальшому між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі- продажу прав вимоги , відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами .У подальшому у зв`язку з ліквідацією банку відбувся електронний аукціон, відповідно до якого відбула заміна кредитора за кредитним договором №7633/03/08-НВ та іпотечним договором №7633/03/11/08-НВ ,які були укладені 18.09.2008 року новим кредитором ТОВ «КУА «Фінекс Капітал». Представник зазначає, що предметом спору є визнання недійним договору іпотеки №7633/03/08/-НВ від 18.09.2008 року кредитором або стороною якого АТ «Дельта Банк» не являється та до зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 банк також ніякого відношення не має.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року у задоволенні клопотання позивача про об`єднання цивільних справ відмовлено . Підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити .

Представник відповідача ТОВ « Компанія з управління активами «Фінекс Капітал» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив , що посилання позивача на ЗУ «Про охорону дитинства» є безпідставними , оскільки на час укладання іпотечного договору позивач не був бездомним та безпритульним , так як у нього була сім`я . В преамбулі статті 17 закону «Про охорону дитинства» не було заборони укладання договорів без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.Таким чином позивач не обгрунтовує,які його права були порушені при укладанні оспорюваного договору .

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного .

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимогі заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами , що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Кредитпромбанк" укладено кредитний договір №7633/03/08-НВ та додатковий договір №1 , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 263840 грн.

Відповідно до п. 1 додаткового договору від 18.09.2008 року кредитні кошти надані банком на придбання нерухомого майна у розмірі 263840 грн. , згідно договору купівлі- продажу квартири від 18.09.2008 року ,посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамова Л.А. за р. №2826.

В забезпечення виконання кредитного договору 18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено іпотечний договір № 7633/03/І1/08-НВ , який підписано ОСОБА_5 начальником Дзержинського відділення Харківської філії ВАТ "Кредитпромбанк" на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. , 16 квітня 2007 року за реєстровим №885,предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі- продажу квартири від 18.09.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за р. № 2826.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору у забезпечення зобов`язання за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку майно .

Згідно листа Виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради від 04.04.2008 року орган опіки надав згоду ОСОБА_2 та КП «Жилкомсервіс» зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 зареєструвати сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_7 терміном до 01.06.2008 року .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради від 15.04.2008 року за №113-4 дозволено ОСОБА_2 в нотаріальній конторі діяти від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при здійсненні продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_8 від імені дитини та купівлі- продажу на його ім`я частини квартири за адресою: АДРЕСА_9 та дозволено зняття позивача з реєстраційного обліку та реєстрації його за новою адресою.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором № 7633/03/08-НВ від 18.09.2008 року у розмірі 386 233,93 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.06.2023 року квартира АДРЕСА_1 належить 1/8 частка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії та №1-353 виданого 18.07.2017 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою , частка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії та №1-353 виданого 18.07.2017 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, 3/8 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії та №1-352 виданого 18.07.2017 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Адамової Людмили Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «КУА «Фінекс-капітал», 3-я особа ОСОБА_1 про визнання іпотечного договору недійсним , з підстав порушення ст. ст. 203, 207, 209, 215, 229 ЦК України, порушенням ст. ст. 43,44, 51,55 Закону України «Про нотаріат», п. п. 8,13,14,15,20,27,31,34,37,41,43 Інструкції №20/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відмовлено .

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено іпотечний договір № 7633/03/І1/08-НВ .Даний договір підписаний ОСОБА_5 начальником Дзержинського відділення Харківської філії ВАТ "Кредитпромбанк" на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. , 16 квітня 2007 року за реєстровим №885.

Порядок посвідчення правочинів передбачений Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції чинній на час укладання спірного правочину) нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

П. п. 41,42 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 ( діючої на час укладання спірного правочину) передбачено, що при перевірці обсягу цивільної правоздатності юридичних осіб, які беруть участь у правочинах, нотаріуси зобов`язані ознайомитись з установчими документами (статут, засновницький договір), установчими актами, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності (витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України), положенням про філію та представництво юридичної особи, наказом юридичної особи про призначення керівника філії або представництва і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу цивільної правоздатності юридичної особи.У випадках, передбачених законодавством, нотаріус перевіряє наявність спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення юридичною особою окремого виду діяльності. При укладенні правочину представником нотаріус перевіряє його повноваження за довіреністю (її дублікатом), виданою представникові, за допомогою Єдиного реєстру довіреностей у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей. За результатами перевірки справжності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Враховуючи вищевикладене , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним з підстав порушення нотаріусом вимог законодавства задоволенню не підлягають , оскільки приватний нотаріус при посвідченні оспорюваного правочину діяла на підставі ЗУ «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» .

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (станом на ухвалення рішення) передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом вказаної норми закону та статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Верховний Суд у постанові №638/8724/17 від 23.01.2020 року зазначив, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсними, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним, як зазначає Верховний Суд у постановах №638/8724/17 від 23.01.2020 року, №607/4911/16 від 16.12.2019 року, №336/6142/17 від 05.12.2019 року та інших.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як вбачається із позовної заяви, позивач ОСОБА_1 набув повноліття 2017 році і посилання на законодавство щодо захисту прав та законних інтересів дитини є помилковим, оскільки він в силу статті 6 СК України на момент звернення з позовом не має статусу дитини.

Крім того , посилання позивача на ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не може бути прийнято судом , оскільки на момент вчинення оспорюваного правочину , норма закону не містила вимоги про надання дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20.03.2019 року).

За такого, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження порушення права позивача щодо недійсності договору іпотеки №7633/03/08-НВ від 18.09.2008, з підстави не надання дозволу органу опіки та піклування щодо вчинення правочину , а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки є похідним від позовних вимог про визнання правочину недійним.

При ухваленні рішення суд виходить виключно з обсягу доказів, наданих сторонами, як передбачено ст. 13 ЦПК України.

Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них. Суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р.).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умовило до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача . Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом , справи (п.1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До заяви про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу долучені наступні докази: копію Договору про надання юридичної (правової) допомоги та додаток до договору від 01.09.2020 року року; Акт приймання-передачі виконаних робіт від 13.02.2024 року на загальну суму 25000 грн. в яку входить: правовий аналіз справи №641/4431/23 ; підготовка та подання відзиву на позовну заяву ; підготовка та подання доповнення до відзиву ; представництво інтересі у судовому засіданні , утому числі: судове засідання 28.011.2023 року та 19.02.2024 року.

Ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження№ 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 136 ЦПК України, з підстав зазначених у ч.1 цієї статті, суд, у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді , приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги , співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, участь у судових засіданнях вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс відповідач ТОВ «КУА «Фінекс Капітал» підлягають задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Адамової Людмили Миколаївни , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами» «Фінекс -Капітал» та Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» , треті особи: ОСОБА_2 та Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання іпотечного договору недійним та зняття заборони - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами» «Фінекс -Капітал» витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_11 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю , код 34333275, м. Харків, вул. Ак. Проскури , 1 , корп. 45 оф. 21.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», код 34047020, м. Київ, вул. Щорса, 36 Б.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_10 ..

Третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, м. Харків, вул. Г. Тарасенка, 42.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 лютого 2024 року .

Суддя: І. В. Чайка