ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3369/24
провадження № 2-о/753/210/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання дитини разом з батьком, без письмової згоди матері -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання дитини разом з батьком, без письмової згоди матері.

Виходячи зі змісту заявлених вимог, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт проживання його малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, без письмової згоди матері.

Подану заяву обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Дарницького районного шлюбу від 24.04.2023 розірвано. Так, від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 не спілкується, сімейні стосунки не підтримує. 24.05.2023 ОСОБА_2 призвана до лав Збройних Сил України та виїхала за місцем дислокації військової частини у м. Одеса. Заявник та його малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Так, заявник вказує, що ОСОБА_2 письмового дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надала, оскільки, як було зазначено вище, вона є віськовозобов`язаною та виконує обов`язок по захисту Батьківщини, у зв`язку із чим будь-який зв`язок з нею є ускладненим. Враховуючи те, що малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує захисту, турботи та догляду, має тісний емоційний зв`язок з батьком, має дружні стосунки з однокласниками за новим місцем проживання, заявник прохає суд встановити факт проживання дитини разом з батьком, без письмової згоди матері.

Суддя, дослідивши матеріали поданої заяви та доданих до неї документів, дійшов наступних висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України - далі по тексту - ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Окрім того, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Згідно чч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судового факту пов`язаного з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як було зазначено вище, заявник вказав, що його колишня дружина ОСОБА_2 є військовозобов`язаною та перебуває в лавах Збройних Сил України, у зв`язку із чим зв`язок з нею є ускладненим, а відтак встановити факт проживання їх спільної малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, без письмової згоди матері, у інший спосіб не можливо. На підтвердження своїх доводів долучив до даної заяви копію військового квитка, який є нечитабельним, а відтак суд позбавлений можливості встановити кому він належить та які відомості про особу у ньому зазначено.

Враховуючи те, що чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Даючи оцінку наведеним у заяві аргументам, суд виходить із того, що правовідносини, які склались між заявником та дитиною, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Так, за змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд зауважує, що окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно 1 ст. 161 ЦПК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Зі змісту даної заяви вбачається, що заявник у якості заінтересованої особи вказав Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, при цьому, будь-яких доказів його звернення до вказаного органу матеріали справи не містять, що в свою чергу передує зверненню з даною заявою до суду у відповідності до вимог ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, норми сімейного законодавства, а також враховуючи те, що колишня дружина заявника перебуває в лавах Збройних Сил України та несе обов`язок по захисту Батьківщини, вимога про встановлення факту проживання дитини разом з батьком, без письмової згоди матері, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви та доданих до неї документів існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відтак, враховуючи наведене вище, зокрема положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України та те, що зі змісту поданої заяви вбачається спір про право, а в порядку окремого провадження здійснюється розгляд виключно безспірних проваджень, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за даною заявою слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись стст. 293 - 294, 315, 316, 318 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання дитини разом з батьком, без письмової згоди матері.

Роз`яснити заявнику, що він має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які він вказав у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах. Позовна заява має відповідати вимогам статей 175 - 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.