П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024року м. Київ

Справа № 758/3838/22-ц

Провадження: № 22-ц/824/2814/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В.А., Верланова С. М.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Паська Станіслава Антолійовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року ухвалене під головуванням судді Скрипник О. Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім'ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на укладення договору без дозволу органу опіки та піклування,

у с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому, позивачу, на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначає, що вінзареєстрований у вказаному житловому будинку, проте в ньому не проживає, оскільки інший співвласник будинку - ОСОБА_1 чинить перешкоди у його вселенні.Вказує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року було встановлено порядок користування домоволодінням та йому виділено в користування жилу кімнату площею 8,4 кв.м, ОСОБА_1 виділено в користування жилу кімнату площею 20, 7 кв.м, інші приміщення залишено в загальному користуванні житлового будинку АДРЕСА_1 та вирішено вселити позивача у вказане домоволодіння. Він в житловий будинок не вселився, у зв`язку з чим вирішив свою частку у житловому будинку відчужити. Зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса з питання щодо укладення договору дарування належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , проте, йому приватним нотаріусом було повідомлено, що для укладення договору дарування своєї частки квартири, серед документів, які необхідно надати для посвідчення договору, необхідно також надати дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору дарування, так, як у вказаному житловому будинку зареєстровані неповнолітні діти. Він, позивач, зазначає, що звертався до Подільської РДА з відповідною заявою та на першому етапі розгляду заяви йому надали позитивне рішення про надання дозволу на укладення договору дарування частини будинку від 21.09.2021 року. Однак, у зв`язку із заявою іншого співвласника будинку - ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо укладення договору дарування частини будинку, належної позивачу, було призначено повторний розгляд питання та за результатами засідання комісії Подільської РДА, останнім було прийнято рішення, оформлене протоколом №22 від 05.10.2021 року, згідно з яким Подільська РДА вирішила: призупинити рішення комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 21.09.2021 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на укладення договору дарування 1/2 частини будинку, оскільки існує спір стосовно нерухомого майна. Не погодившись із таким висновком, ОСОБА_2 повторно звернувся до органу опіки та піклування Подільської райдержадміністрації щодо надання йому дозволу на укладення договору дарування частини житлового будинку, проте, відповідач повторно відмовив позивачу у наданні такої згоди посилаючись на те, що згоди батьків на здійснення правочину щодо нерухомого майна, орган опіки та піклування не отримав, роз`яснено позивачу право звернутися з даним питанням до суду.

ОСОБА_2 вважає, що рішення органу опіки та піклування порушує його законне право на право володіння, користування та розпорядженням майно, оскільки неповнолітні діти своєї частки в житловому будинку не мають, а лише зареєстровані на жилій площі будинку, надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження частки, належної позивачу, не порушить їхнє право користування жилою площею будинку. Зважаючи на наведене, просить надати дозвіл на укладення договору дарування належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без отримання дозволу органу опіки та піклування - Служби у справах сім`ї та дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Надано дозвіл на укладення ОСОБА_2 договору дарування належної йому 1/2 частини житлового будинку , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без отримання згоди органу опіки та піклування - Служби у справах сім`ї та дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Пасько С. А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 не приймала участі у справі, однак оскаржуваним рішенням порушено її права та інтереси, тобто, у справі невірно визначений суб`єктний склад сторін. Окрім того, зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки такого способу захисту, як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування не передбачено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні адвокат Пасько С.А. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримував, з підстав викладених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Вислухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачу на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року встановлено порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 виділено в користування жилу кімнату площею 8,4 кв.м, ОСОБА_1 виділено в користування жилу кімнату площею 20, 7 кв.м, інші приміщення залишено в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,

На даний час позивач у вказаному будинку не проживає, пояснюючі це перешкодами, які створює йомуспіввласник будинку - ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до приватного нотаріуса з питання щодо укладення договору дарування належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та отримав від приватного нотаріуса інформацію, що для укладення договору дарування своєї частки квартири, серед документів, які необхідно надати приватному нотаріусу, необхідно також надати дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору дарування, так, як у вказаному житловому будинку зареєстровані неповнолітні діти.

Позивач звернувся до Подільської РДА з відповідною заявою та на першому етапі розгляду заяви йому наданопозитивне рішення про надання дозволу на укладення договору дарування 1/2 частини будинку від 21.09.2021 року. Однак, у зв`язку із заявою іншого співвласника будинку - ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо укладення договору дарування частини будинку, належної позивачу, було призначено повторний розгляд питання та за результатами засідання комісії Подільської РДА, останнім було прийнято рішення, оформлене протоколом № 22 від 05.10.2021 року, згідно з яким Подільська РДА вирішила: призупинити рішення комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 21.09.2021 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на укладення договору дарування 1/2 частини будинку; відмовити ОСОБА_2 в дозволі на укладення договору дарування 1/2 частини будинку, оскільки існує спір стосовно нерухомого майна.

Не погодившись із висновком органу опіки та піклування Подільської РДА, позивач повторно звернувся до органу опіки та піклування Подільської райдержадміністрації щодо надання йому дозволу на укладення договору дарування частини житлового будинку, проте відповідач повторно відмовив позивачу у наданні такої згоди, посилаючись на те, що згоди батьків на здійснення правочину щодо нерухомого майна, орган опіки та піклування не отримав, роз`яснено позивачу його право звернутися з даним питанням до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач неодноразово звертався до відповідача з питанням щодо надання дозволу на відчуження своєї частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , проте орган опіки та піклування Подільської РДА відмовив у наданні такого дозволу у зв`язку з реєстрацією у вказаному житловому будинку неповнолітніх дітей, та суд дійшов висновку, що цивільне право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню, так як відчуження частки співвласника житлового будинку не порушує право користування зареєстрованих у житловому будинку неповнолітніх дітей.

Перевіряючи вказані висновки суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають не в повній мірі.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що органи опіки та піклування Подільської райдержадміністраціївідмовляютьсянадаватийому дозвіл на укладення договору дарування частини житлового будинку, оскільки згоди батьків на здійснення правочину щодо нерухомого майна, орган опіки та піклування не отримав, роз`яснено позивачу право звернутися з даним питанням до суду.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в якості відповідача зазначено Подільську районну в м. Києві Державну адміністрацію.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в аналогічній справі №641/7974/18, в якій Верховний Суд своєю Постановою від 18 березня 2020 року, відмовив у задоволенні вимог про надання дозволу на вчинення правочину щодо відчуження нерухомого майна -виходив з позиції, що відповідачем має бути співвласник нерухомого майна, а Департамент у справах дітей місцевої ради має виступати у якості третьої особи.

В даній справі відповідачем було визначено не співвласника, а Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві Державної адміністрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Однак, позивачем питання щодо залучення до участі у справі належним відповідачів або заміни неналежних відповідачів під час розгляду справи судом першої інстанції не порушувалось.

Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки висловлені і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

З огляду на наведене, суд мав би відмовити у позові лише з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Паська Станіслава Антолійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов