Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

при секретарі судового засідання Швидкій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача за ордером адвокат Джирма А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Білозірської сільської ради, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування, у якій просить суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_2 , 1944 року народження належить Свідоцтво про право особистої власності № НОМЕР_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , від 24 липня 1995 року, видане на ім`я ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її смерті в Черкаській районній державній нотаріальній конторі за № НОМЕР_2 та номером у нотаріуса 618/2020 заведено спадкову справу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її донька ОСОБА_5 , після її смерті в Черкаській районній державній нотаріальній конторі 255/2012 заведено спадкову справу.

Єдиним спадкоємцем першої черги спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка подала заяву про прийняття спадщини та фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем, була її онука ОСОБА_1 , оскільки донька померлої ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На час смерті ОСОБА_4 їй належала 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона фактично вступила у спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , так як була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем, але за життя так і не оформила свої спадкові права.

Також, представник позивача вказує, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , була його донька ОСОБА_6 так як була зареєстрована за одною адресою з спадкодавцем, яка фактично успадкувала 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але за життя так і не оформила свої спадкові права.

Таким чином, представник позивача зазначає, що єдиним спадкоємцем спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 .

Крім того, позивач звернулася до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження права власності ОСОБА_2 на житловий будинок надано копію свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 24 липня 1995 року, завірену в КІІ «ЧООБТІ», оскільки оригінал вказаною правовстановлюючого документу відсутній.

При цьому, на вказане звернення позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину вона отримала роз`яснення № 1026/0116 від 26 вересня 2023 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на житловий будинок. Оскільки відсутній оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 24 липня 1995 року та відповідно до копії довідки КП «ЧООБТІ» № 43252 від 23 серпня 2023 року право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 , тобто має місце розбіжність в прізвищах «Кіндратенко» - «Кондратенко».

В довідці КП «ЧООБТІ» № 43252 о від 22 серпня 2023 року, зазначено, що станом на 01 січня 2013 року право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано у КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, видане Черкаським райвиконкомом 24 липня 1995 року.

Представник позивача вказує, що з метою виправлення розбіжностей Сільському голові Білозірської сільської ради направлено адвокатський запит в якому просили виправити наявну описку у Свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок № 1026 від 24 липня 1995 року, що полягає у зазначенні в прізвищі власника ОСОБА_3 та зазначити власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно ОСОБА_2 , оскільки позивач вважає, що дана розбіжність виникла в результаті довільного перекладу прізвища з російської мови на українську.

21 листопада 2023 року позивач вищевказане на звернення адвоката отримала відмову в якій вказано, що відсутність юридичної можливості внесення змін до правовстановлюючого документу.

За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31 січня 2024 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 лютого 2024 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача за ордером адвокат Джирма А.В. у адресованій суду заяві заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а справу слухати без її участі та позивача.

Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області сільський голова В. Міцук також скерував на адресу суду письмове клопотання, у якому розгляд справи просив проводити без участі представника відповідача, по суті спору самостійної правової позиції не висловив, поклався на розсуд суду.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області не скористалася.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27 липня 2009 року Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 102.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

З копії довідки № 113 від 18 січня 2010 року, виданої виконавчим комітетом Білозірської сільської ради, вбачається, що за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , рахується житловий будинок по АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини, крім померлого, у будинку зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Земельна ділянка розміром 0,11 га не приватизована (або приватизована згідно рішення № 11 від 22 березня 1994 року, державний акт на право приватної власності на землю не видано (видано).

Водночас, відповідно до копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 24 липня 1995 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; є « ОСОБА_3 ».

Із копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що власником будинку є « ОСОБА_2 ».

Згідно з копією довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 43252 від 22 серпня 2023 року, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за « ОСОБА_3 » на підставі Свідоцтва на право власності, виданого Черкаським райвиконкомом 24 липня 1995 року.

Відповідно до копії Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 21 лютого 1969 року, встановлено, що він був укладений 21 лютого 1969 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , після укладення шлюбу прізвище « ОСОБА_9 ».

Відтак, суд констатує, що прізвище спадкодавця « ОСОБА_3 », зазначене у Свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок № 1026 від 24 липня 1995 року та у довідці КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 43252 від 22 серпня 2023 року, не збігається з його прізвищем « ОСОБА_2 », зазначеним у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 від 21 лютого 1969 року, та у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 від 27 липня 2009 року.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 07 листопада 2011 року Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 143.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1 від 16 грудня 2020 року встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 3 від 16 грудня 2020 року встановлено, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 06 липня 2020 року Виконавчим комітетом Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 89.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 15 грудня 2011 року та копії рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 березня 2012 року вбачається, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_5 , відповідно і онукою ОСОБА_4 .

З копії технічного паспорта на будинок житловий садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 05 липня 2023 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 ; розташовані: - житлова прибудова під літ. «А-1», 1973 року побудови; - прибудова під літ. «а1», 1973 року побудови; - гараж під літ. «Б», 1976 року побудови; - літня кухня під літ. «В», 1976 року побудови; сарай під літ. «в», 1980 року побудови; сарай під літ. «Г», 1982 року побудови; - вбиральня під літ. «Е», 1982 року побудови; - навіс під літ. «Ж», 1997 року побудови; - сарай під літ. «З», 1997 року побудови; - погріб під літ. «Д», 1976 року побудови; - господарська будівля під літ. «К», 1976 року побудови; - господарська будівля під літ. «К», 1976 року, ворота з хвірткою № 1; - огорожа під № 3, 4; - колодязь під № 5; - вимощення під І.

Згідно з висновком ФОП ОСОБА_11 від 20 жовтня 2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 85,6 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; становить 106 169 гривень 00 копійок.

Із копії довідки про реєстрацію місця проживання № 241 від 17 січня 2019 року виданої виконавчим комітетом Білогірської сільської ради Черкаського району Черкаської області встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 грудня 2011 року по теперішній час.

Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , заведено спадкову справу № 255/2012. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 27 квітня 2012 року звернулася ОСОБА_1 , та 27 квітня 2012 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої на користь ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину видавалось. Видано свідоцтво про право на спадщину за законом на права на грошові вклади.

Також, із відомостей які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 618/2020. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 17 грудня 2020 року звернулася ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Як убачається з копії листа завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 1026/01-16 від 26 вересня 2023 року, позивач ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно у зв`язку з розбіжністю у документах, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 1026 від 24 липня 1995 року.

За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

До фактів, що мають юридичне значення, пункт 6 частини 1 статті 315 ЦПК України відносить встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Оскільки у даній справі наявний спір про право, вона підлягає розгляду у позовному провадженні.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Оцінивши усі наявні докази у справі, суд дійшов висновку про те, що прізвище власника домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зазначене у Свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок № 1026 від 24 липня 1995 року як « ОСОБА_12 », не збігається з його прізвищем, зазначеним як « ОСОБА_13 », у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 від 21 лютого 1969 року, та у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 від 27 липня 2009 року, і є наслідком відхилення від правил міжмовного перетворення та зумовлено впливом російської орфоепії в ситуації українсько-російського білінгвізму.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення права позивача на спадкування житлового будинку після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення належності правовстановлюючого документу, суд вважає за необхідне встановити факт належності правовстановлюючого документу в судовому порядку.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, підтверджені належними доказами та вважає необхідним встановити факт, що має юридичне значення, - належності правовстановлюючого документу Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 1026 від 24 липня 1995 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , були спадкоємцями після смерті свого батька та чоловіка ОСОБА_2 , однак померли, не оформивши свої спадкові права.

За ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок.

Відповідно до вимог статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відтак, судом встановлено, що позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки останні були зареєстровані та проживали за однією адресою із спадкодавцем.

При цьому суд виходить із того, що відсутність оригіналу документу, що підтверджують право власності на спадкове майно, виданого на ім`я ОСОБА_2 , не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті матері та баби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що у позивача наявні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, а також беручи до уваги відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд вважає, що позов у цій частині також є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, позивач у позовній заяві просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 24 липня 1995 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виданого на підставі рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів № 111 від 29 червня 1995 року, на ім`я « ОСОБА_3 » ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати у справі залишити за позивачем ОСОБА_1

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ;

Відповідач: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 168, с. Білозір`я, Черкаський район, Черкаська область; .

Суддя: В. В. Морозов