Провадження № 2/357/1130/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бойко І.Ю., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на 2 / 3 частини квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками спадкового майна, після померлої матері, по 1 / 6 частині, являються її сини - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . На момент смерті, спадкодавець ОСОБА_4 проживала в м.Грос-Ціммерн Федеративна Республіка Німеччина. 24.11.2024 року урна з прахом померлої ОСОБА_4 була захоронена на кладовищі «Сухий Яр» м.Біла Церква. Позивач зазначає, що оскільки спадкодавець була особою похилого віку, на час смерті їй виповнилося 91 рік, то позивач проживав разом зі своєю матір`ю, здійснював догляд та піклування. Спадкоємцями першої черги за законом являються сини спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Чоловік спадкодавця ОСОБА_5 помер раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08.10.2021 року позивач звернувся до нотаріуса із письмовою заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 2 / 3 частки квартири АДРЕСА_1 , та отримав відмову, оскільки позивачем пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також спадщина не прийнята позивачем на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, оскільки реєстрація місця проживання спадкоємця і спадкодавця була за різними адресами, тому позивачу рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить суд встановити факт постійного спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача суду пояснила, що останнє місце проживання ОСОБА_3 було в Німеччині в АДРЕСА_2 , де вона була зареєстрована з сином ОСОБА_6 , відповідачем у справі. В Україні місце проживання сторін та їх матері було зареєстрованим по АДРЕСА_3 , однак відомості відносно ОСОБА_7 наявні, лише, в будинковій книзі.

Представник відповідача підтвердив той факт, що в Німеччині, фактично родина ОСОБА_8 проживали всі разом, позивач ОСОБА_1 доглядав матір, хоча місце його проживання було зазначено за іншим адресом. З 2001 року сторони зі своєю матір`ю жили в Німеччині, а коли приїздили в Україну, то проживали в своїй квартирі по

АДРЕСА_4 своєю ухвалою від 11.12.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду (а.с.32).

Ухвалою судді від 26.01.2024 року суд витребував у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кривенко І.В. належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).

09.02.2024 року на виконання ухвали про витребування доказів, суду надійшла інформація про відсутність спадкової справи (а.с.41-45).

23.02.2024 року представник відповідача адвокат Шевчук Ю.І. подав заяву про визнання позову відповідачем (а.с.46).

27.02.2024 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.52).

Представник позивача адвокат Бойко І.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача адвокат Шевчук Ю.І. в судовому засіданні визнав позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.2014 рок померла ОСОБА_3 , в м. в м.Грос-Ціммерн Федеративна Республіка Німеччина, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом РАЦС м.Дібург 15.10.2018, апостильоване Урядовою президією в м.Да?рмштадт Федеративна Республіка Німеччина 18.10.2018 за №-А-8316/2018 (а.с.11).

24.11.2024 року урна з прахом померлої ОСОБА_4 була захоронена на кладовищі «Сухий Яр» м.Біла Церква, що підтверджується довідкою № 239 від 25.11.2014 року, виданою КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» ОСОБА_1 (а.с.15).

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 являються синами ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 та копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с. 13,14).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 виданого відділом РАЦС Білоцерківського місьвиконкому (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , залишилось спадкове майно у вигляді 2 / 3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками зазначеної квартири, по 1 / 6 частині, являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 2949 від 20.10.021 року, виданою КП КОР «Південне бюро технічної інвентарізації» (а.с.16).

Зідно листа Управління адміністративних послуг БМР №15.1.-11/2267 від 11.10.2023 та карточки прописки (форма А), вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована по АДРЕСА_3 з 21.02.1973 року. Запис про зняття з місця реєстрації відсутній (а.с.23,24).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру № 66783778, виданого 08.10.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу, інформація про відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , станом на 08.10.2021 року - відутня (а.с.9).

Матеріали справи містять постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2021 року, за якою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.7-8).

Встановлення факту постійного проживання необхідно позивачу для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про встановлення факту , що має юридичне значення в позовному провадженні, оскільки 11.10.2023 року Білоцерківський міськрайонний суд відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в окремому провадженні (а.с.25).

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання позивача зі своєю мамою на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що з 1997 року він знайомий і товаришує з ОСОБА_2 , та добре знає всю його родину. ОСОБА_4 проживала разом зі своїми обома синами в м. Біла Церква, а на початку 2000 років, ОСОБА_4 погодилася виїхати жити разом зі своїми синами до ФР Німеччини де отримав житло і роботу її старший син ОСОБА_10 . ОСОБА_11 проживав фактично разом з мамою і братом, але для належного оформлення грошової допомоги, був зареєстрованим за іншим адресом. Свідок ніколи не втрачав контакт, постійно спілкувався зі сторонами, обізнаний щодо їхніх майнових справ в м. Біла Церква, допомагав із захороненням праху ОСОБА_4 . Свідок ствердив, що позивач постійно проживав зі своєю мамою, з 2001 року вони разом мешкали в Німеччині.

Позивач займався захороненням 24.11.2024 року урни з прахом померлої матері ОСОБА_4 на кладовищі «Сухий Яр» в м.Біла Церква, що підтверджується довідкою № 239 від 25.11.2014 року, виданою КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт ОСОБА_1 не має. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 81, 82, 247, 259, 260, 265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав, на час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.03.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола