ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/345/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді: Котвицького В.Л., за участю секретаря судового засідання: Володька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у серпні 2023 року звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики у сумі 561 260,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.03.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів на суму 450 000 грн., відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав відповідачу кошти в зазначеній сумі до 14.09.2018 під 5% від суми позики щомісячно. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення даної суми.

Відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 01.12.2020, 05.12.2020, 12.12.2020, 19.12.2020 та 26.12.2020 та актів прийому передачі, ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики, тобто ОСОБА_1 став новим кредитором.

У встановлені договором строки відповідач не повернув суму позики та відсотки за користування коштами, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 450 000 грн. основного боргу та 810 000 грн. нараховані відсотки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2021 позов був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14.03.2018 року в розмірі 450 000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 100 500 грн.

Однак, станом на теперішній час вказане рішення суду не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, який порушив грошове зобов`язання, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування ст.625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до проведеного розрахунку розмір втрат від інфляційних процесів та 3% річних за період з вересня 2018 року по червень 2023 року становить 374 508,31 грн.

Також, 15.10.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно з умовами якої позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач у свою чергу зобов`язувався повернути зазначені кошти, а саме 220 000,00 грн. із строком повернення до 15.03.2018, а також сплатити 10% від суми позики щомісячно. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, суму боргу не повернув, відсотки за договором позики не сплатив, розмір яких за період з 16.10.2017 по 12.03.2021 включно складає 912 262,52 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2021 позов був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 330 000 грн., яка складається з основної суми боргу за договором позики від 15.10.2017 у розмірі 220 000 грн. та нарахованих відсотків у сумі 110 000 грн.

Однак, станом на теперішній час вказане рішення суду не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, який порушив грошове зобов`язання, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування ст.625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до проведеного розрахунку розмір втрат від інфляційних процесів та 3% річних за період з квітня 2018 року по червень 2023 року становить 186 752,06 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14.03.2018 року в розмірі 450 000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 100 500 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 330 000 грн., яка складається з основної суми боргу за договором позики від 15.10.2017 у розмірі 220 000 грн. та нарахованих відсотків у сумі 110 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 16.05.2018 № 14-16цс18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); Постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

У цій Постанові Велика Палата також вказала на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань в тому числі і зобов`язання, що виникають з судових рішень.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положеннями ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З наведених обставин, враховуючи наявність рішень суду про стягнення заборгованості, які набрали законної сили, доведеним та беззаперечним є факт наявності боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Згідно розрахунку здійсненого позивачем, з відповідача на користь позивача, у зв`язку з невиконанням рішення суду від 10.11.2021, за період з вересня 2018 року по червень 2023 року підлягає стягненню 3% річних у розмірі 65 983,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 308 524,75 грн.

Також, згідно розрахунку здійсненого позивачем, з відповідача на користь позивача, у зв`язку з невиконанням рішення суду від 13.09.2021, за період з квітня 2018 року по червень 2023 року підлягає стягненню 3% річних у розмірі 35 567,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 151 184,39 грн.

Наданий позивачем розрахунок перевірено та досліджено судом та покладено в основу рішення.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5612,60 грн., оскільки на момент подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 611, 612, 625, 629, 1048, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у зв`язку з невиконанням рішення суду від 10.11.2021 3% річних у розмірі 65 983,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 308 524,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у зв`язку з невиконанням рішення суду від 13.09.2021 3% річних у розмірі 35 567,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 151 184,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 5612,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.Л. Котвицький