1Справа № 335/142/24 2/335/966/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У січні 2024 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №СL-316833 від 11.06.2021 у розмірі 191 794,02 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 129 033,53 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 62 760,49 грн.; судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2876,91 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 179,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2021 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-316833, відповідно до якого Банком надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 196 300,00 грн. на поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості, у вказаному договорі визначено строк кредитування до 10.06.2026.
Свої зобов`язання за вказаним договором позивач виконав у повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором тривалий час не виконує.
При підписанні анкети-заяви №СL-316833 від 11.06.2021 ОСОБА_1 вказала про сімейні відносини та факт спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , а відтак позивач вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, ОСОБА_2 є солідарним відповідачем за вказаним кредитним договором.
Позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання, однак відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором виконують неналежним чином, оскільки ними порушено зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом.
Станом на 06.12.2023 у відповідачів наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 191 794,02 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 129 033,53 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 62 760,49 грн.
У листопаді 2023 року позивач звертався до відповідачів із вимогами про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення вказаних вимог на адресу місця проживання відповідачів, однак вказані вимоги відповідачами отримані не були, та відповідно не виконані.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 02.02.2024, яке було відкладено на 11.03.2024, у зв`язку із першою неявкою відповідачів у судове засідання.
Учасники справи у судове засідання, призначене на 11.03.2024, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідачів відзиву на позов, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, представник позивача подав заяву у якій просив про розгляд справи за його відсутності, та не заперечував проти заочного розгляду справи.
При цьому, у зв`язку із відсутністю у суду відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , його виклик у судові засідання, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦК України, здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
11.06.2021 між АТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL316833, відповідно до п. 1, 2.1, 2.3, 2.4 кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 196 300 грн., строком до 10.06.2026, на поточні потреби позичальника в сумі 52 347,78 грн., а інша частина коштів визначена на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості.
Вказані грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 на її поточний рахунок, відкритий для видачі та обслуговування кредиту, що підтверджується меморіальним ордером №32139163 від 11.06.2021 на суму 31 195,22 грн., меморіальним ордером №32139141 від 11.06.2021 на суму 112 757,00 грн., меморіальним ордером №32139184 від 11.06.2021 на суму 52 347,78 грн.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за відсотковою ставкою 29,99 % річних.
Згідно із п. 4.2 договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору.
Пунктом 6.1 договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором.
Відповідно до п. 6.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору).
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором №СL316833 від 11.06.2021 у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 196 300 грн., шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на її поточний рахунок.
Відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, однак своєчасно не здійснювала погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим умовами кредитного договору, та не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами.
Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором, станом на 06.12.2023 у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 191 794,02 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 129 033,53 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 62 760,49 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.
02.11.2023 та 08.11.2023 представник позивача поштовим зв`язком направив ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення заборгованості, у зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитним договором, однак вказані вимоги повернулись на адресу Банку неврученими.
У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України пред`явив 02.11.2023 та 08.11.2023 позичальникові вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 30 днів, що свідчить про те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту.
За таких обставин, суд вважає, що позивач довів обставини, які свідчать про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї, станом на 06.12.2023 перед позивачем наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 191 794,02 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 129 033,53 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 62 760,49 грн., та суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 доводи, викладені у позовній заяві щодо неналежного виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, не спростувала. У судове засідання з розгляду справи відповідач жодного разу не з`явилась, відзиву на позовну заяву суду не надала, розрахунок позивача належними та допустимими доказами не спростувала.
Щодо позовних вимог АТ «Кредобанк» про солідарне стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного.
В обґрунтування вказаної вимоги, позивач посилається на те, що в анкеті-заяві №СL316833 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 10.06.2021, ОСОБА_1 повідомила у графі «сімейний стан» про проживання її однією сім`єю із ОСОБА_2 , та надала інші відомості про себе, запропоновані у анкеті банком.
У позові позивач посилається на правову позицію, висловлену Верховним судом у справі №205/5882/18 від 07.10.202 0, однак суд вважає таку позицію позивача помилковою, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує частину 4 статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
Відповідно до норм сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.
Разом з тим, позивачем не долучено до позову доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент укладення кредитного договору №СL316833 від 11.06.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, та проживали разом, а взяті у кредит ОСОБА_1 кошти дійсно були витрачені в інтересах сім`ї.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитні кошти відповідачем ОСОБА_1 були використані в інтересах та на потреби сім`ї , та не надано суду належних і допустимих доказів, що боржник на момент ук5ладення кредитного договору перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача АТ «Кредобанк» до ОСОБА_3 , як солідарного боржника, не обґрунтовані та не доведені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2876,91 грн., сплачений позивачем при подачі позову.
Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 19 179,40 грн.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу адвоката становить 19 179,40 грн.
При цьому, до позовної заяви не долучено ані звіту про надання правової допомоги за вказаним позовом, ані акту виконаних робіт, ані платіжних квитанцій, з яких би можливо було встановити реальні витрати на правову допомогу адвоката при поданні до суду вказаного позову.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
У задоволенні вимог Акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя К.В. Гашук