ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 953/6430/22

провадження № 61-7980св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Шиповича В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Сімкорд»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Антона Романовича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року у складі судді Муратової С. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлака І. В., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «СІМКОРД» (далі - ТОВ «СІМКОРД»).

2. Заява мотивована тим, що він є засновником та генеральним директором ТОВ «СІМКОРД». На інформаційному ресурсі (веб-порталі) «ІНФОРМАЦІЯ_4» (ІНФОРМАЦІЯ_6) невідомим автором було оприлюднено статтю негативного характеру під назвою (російською мовою): « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Вказана публікація містить недостовірну (неправдиву) інформацію, дискредитує його Компанію та проект компанії (програмний продукт) - «Система Bitbon» (URL адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), знецінює результати її багаторічної праці.

4. Оспорювана інформація носить негативний характер та виражена в принизливій, непристойній і брутальній формі, а також вочевидь викладена саме у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, а отже поширена інформація підлягає доведенню та спростуванню. В свою чергу, жодних аргументів, підтверджень та належних доказів на обґрунтування оспорюваної інформації надано чи підкріплено не було.

5. Крім того, станом на теперішній час, поширена недостовірна інформація доведена до великого кола осіб й досі знаходиться у відкритому для широкого загалу доступі в мережі Інтернет.

6. Також зазначав про неможливість встановлення вірогідних порушників, оскільки йому не вдалося встановити ані автора негативної статті (публікації), ані власника/реєстранта веб-сайту, на якому було поширено недостовірну (неправдиву) інформацію.

7. Доступ до веб-сайту за URL адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6є вільним та повністю відкритим, додаткової реєстрації на такому веб-сайті для його використання та ознайомлення з його контентом не передбачається, а будь-якої ідентифікуючої інформації про власника/реєстранта такого веб-сайту чи автора матеріалу (статей, публікацій) не зазначається, що робить неможливим встановити відповідальних осіб (належних відповідачів).

8. 19 жовтня 2022 року за допомогою засобів електронного зв`язку на електронну пошту адміністрації вказаного інформаційного ресурсу направлено офіційне звернення для встановлення автора статті (публікації) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення власника/реєстранта веб-сайту за URL адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а також для вилучення з публічного доступу (видалення) публікації. Але таке звернення було проігноровано.

9. Також ним було направлено звернення до ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет», яким було підтверджено, що можливість встановити особу власника веб-сайту та реєстранта доменного імені відсутня, оскільки має місце знеособленість даних про них в службі WHOIS, а також через те, що такий домен не належить до українського сегменту мережі Інтернет, а реєстратор доменного імені та хостинг провайдер є іноземними суб`єктами.

10. Вважає, що у зв`язку з неможливістю встановити автора статті, єдиним способом відновити порушені права є встановлення факту недостовірності (неправдивості) інформації та її спростування.

11. Поширення такої недостовірної та негативної інформації про Компанію принижує її ділову репутацію та порушує її право на недоторканість ділової репутації, що, в свою чергу, створює відповідні негативні наслідки та впливає на її виробничі процеси, при цьому суттєво знижуючи її цінність та значно зменшуючи оцінку її професійних якостей і здобутків.

12. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив встановити факт недостовірності (неправдивості) інформації та спростувати усю інформацію, що поширена про компанію ТОВ «СІМКОРД» та її проект (програмний продукт) - «Система Bitbon» в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі (веб-порталі) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме, на веб-сайті за URL адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка безпосередньо міститься в статті (публікації) негативного характеру під назвою (російською мовою): « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

13. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

14. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

15. Враховуючи, що заявником не надано достатніх доказів неможливості встановити власника веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому розміщена оспорювана інформація, тому підстави для розгляду заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в порядку окремого провадження відсутні.

16. Суди попередніх інстанцій залишили вказану заяву без розгляду і роз`яснили заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова А. Р. на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А. Р., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20. Підставою касаційного оскарження заявник вказує порушення статті 294 ЦПК України, оскільки суди не надали належної оцінки тому, що заявником було вчинено всі можливі дії для встановлення належних відповідачів у справі.

21. Касаційна скарга мотивована тим, що у заяві, яка є предметом судового розгляду, було чітко зазначено та підтверджено належними доказами факт вжиття заходів і неможливості встановлення відповідальних осіб (належних відповідачів) по справі.

22. Судами не враховано, що веб-сайт, на якому було поширено недостовірну (неправдиву) інформацію, має іноземну реєстрацію і не належить до українського сегменту мережі Інтернет, а хостинг-провайдер є іноземним елементом та відноситься до закордонної юрисдикції, а тому вжиті заявником заходи були цілком достатніми та єдиними доступними і ефективними на національному рівні, до яких можна було самостійно вдатися для встановлення відповідальних осіб.

23. Під час судового розгляду справи судом першої інстанції, всупереч наявних обов`язків, навіть не порушувалося і не ставилося на обговорення питання перед заявником чи заінтересованою особою щодо вжиття будь-яких додаткових заходів для встановлення відповідальних осіб (належних відповідачів) по справі, в тому числі з приводу необхідності звернення до іноземного хостинг-провайдера тощо.

24. Вважає, що маючи обов`язок сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів, а також маючи можливість самостійно витребувати необхідні (додаткові) докази у разі такої потреби, суд першої інстанції проігнорував приписи статті 294 ЦПК України та ухилився від судового захисту.

25. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що звертаючись до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в порядку окремого провадження, заявник посилається на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

27. Заявник зазначав, що при огляді та дослідженні інформаційного ресурсу (веб-порталу) «ІНФОРМАЦІЯ_4», на якому було поширено недостовірну (неправдиву) інформацію, а саме веб-сайту за URL адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6вбачається, що доступ до нього є вільним та повністю відкритим, додаткової реєстрації на такому веб-сайті для його використання та ознайомлення з його контентом не передбачається, а будь-якої ідентифікуючої інформації про власника/реєстранта такого веб-сайту чи автора матеріалу (статей, публікацій) не зазначається, що робить неможливим встановити відповідальних осіб (належних відповідачів), а також йде у розріз приписам Закону України «Про авторське право і суміжні права».

28. Також, 19 жовтня 2022 року за допомогою засобів електронного зв`язку на електронну пошту так званої адміністрації інформаційного ресурсу (веб-порталу) «ІНФОРМАЦІЯ_4»: ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зазначена на веб-сайті, через адвоката - Шаповалова А. Р. було направлено офіційне звернення задля встановлення автора зазначеної негативної статті (публікації) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення власника/реєстранта веб-сайту за URL адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а також для вилучення з публічного доступу (видалення) та припинення поширення недостовірної (неправдивої) інформації, яка міститься у вищевказаній негативній статті (публікації). Але таке звернення було проігноровано, оскільки належного реагування та відповіді на нього не було. Тобто, будь-яких відомостей про автора матеріалу чи власника/реєстранта веб-сайту отримати так і не вдалося, а недостовірну (неправдиву) інформацію видалено не було.

29. Разом з тим, як вбачається з довідки дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 07 листопада 2022 року №139/2022-Д, за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, на якому розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи викладене, знеособленість даних про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_2 в службі WHOIS, а також те, що це доменне ім`я зареєстровано в публічному домені .com, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет, реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, з метою встановлення власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку): данні про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_7 у реєстратора цього доменного імені -URL SOLUTION INC; дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - Cloudflare, Іnc.; дані про володільця облікового запису, що використовуються для розміщення веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет - у реєстранта доменого імені ІНФОРМАЦІЯ_7 та/або отримувача послуг хостинга.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

30. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених упункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

31. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

39. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

40. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

41. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

42. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

43. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

44. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

45. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац 3 частини четвертої статті 277 ЦК України).

46. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зазначено, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник вебсайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

47. Відповідно до частини одинадцятої статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом «в» цієї частини».

48. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

49. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

50. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц (провадження № 61-11424сво23).

51. З довідки дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 07 листопада 2022 року №139/2022-Д вбачається, що за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, на якому розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи викладене, знеособленість даних про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_2 в службі WHOIS, а також те, що це доменне ім`я зареєстровано в публічному домені .com, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет, реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, з метою встановлення власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку): данні про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_7 у реєстратора цього доменного імені -URL SOLUTION INC; дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - Cloudflare, Іnc.; дані про володільця облікового запису, що використовуються для розміщення веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_8 у мережі Інтернет - у реєстранта доменого імені ІНФОРМАЦІЯ_7 та/або отримувача послуг хостинга.

52. Зважаючи на вищевикладене суди попередніх інстанцій, встановивши, що у довідці державного підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»

від 07 листопада 2022 року № 139/2022-Д зазначено, що встановити власника веб-сайту можливо за умови вчинення певних дій, які залежать від ініціативи заявника (позивача), але заявник таких дій не здійснив, дійшли обґрунтованого висновкупро залишення заяви, поданої у порядку окремого провадження, без розгляду.

53. При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи заявника про те, що відомості про реєстранта доменного імені знаходяться у хостинг-провайдера, який є іноземним елементом, та який відмовить у наданні інформації, оскільки такі є припущенням і відомостей щодо такого звернення матеріали справи не містять.

54. Доводи касаційної скарги про те, що в даному випадку суд першої інстанції мав самостійно витребувати необхідні (додаткові) докази щодо належних відповідачів у цій справі є безпідставними та висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду не спростовують.

55. Так, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

56. За умовами частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

57. Разом з тим, як заявник, так і його представник не заявляли клопотання про витребування доказів судом.

58. При цьому суд враховує, що представник заявника жодного разу не з`явився у судове засідання, подавав заяви про розгляд справи без його участі.

59. Отже, з огляду на вказане вище, заявник був обізнаний про можливість встановити належних відповідачів, але не вижив всіх залежних від нього заходів для цього.

60. Зміст положень частини третьої статті 294 ЦПК України не свідчить, що суд в справах окремого провадження про встановлення факту має повністю замінювати заявника в доказовій діяльності та на власний розсуд визначати та збирати докази.

61. Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

62. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження

№ 14-446цс18).

63. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

64. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

65. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Антона Романовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
Є. В. Синельников
В. В. Шипович