Справа № 559/3580/23
Провадження № 2/559/79/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року місто Дубно Рівненської області

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Рижко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідача)на його користь заборгованість за борговими розписками від 10.03.2022 року у розмірі 357 доларів США та від 01.09.2022 року у розмірі 2800 євро, а також понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 лютого 2022 року відповідачка взяла у нього в борг 300 доларів США, про що 10 березня 2022 року вона власноруч написала письмову боргову розписку із зобов`язанням повернути вказані кошти. У розписці від 10.03.2022 не був вказаний кінцевий строк повернення позичених коштів. Разом з тим, в силу частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 14 вересня 2023 року адвокатом засобами поштового зв`язку на адресу відповідачки була направлена письмова вимога повернути 300 доларів США у семиденний строк від моменту отримання вимоги. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання відповідачкою за борговою розпискою від 10.03.2022 року, він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення позичених їй коштів в розмірі 300 доларів США. Крім того, розпискою було обумовлено, що відповідачка зобов`язується сплатити відсотки за користування коштами, в розмірі 1 % від позиченої суми в місяць. Він звернувся до суду 11.10.2023, з моменту позики минуло 19 повних місяців, тому загальна заборгованість за борговою розпискою від 10.03.2022 року становить 357 доларів США.

Окрім того, 01.09.2022 відповідачка взяла у нього в позику грошові кошти в розмірі 3200 євро на строк до 01 листопада 2022 року з відсотками в розмірі 400 доларів США, про що власноруч написала розписку від 01.09.2022 року. 27 грудня 2022 року відповідачкою йому було повернуто 800 доларів США з позиченої 01.09.2023 року суми в 3200 євро, про що 27.12.2022 відповідачкою було складено окрему розписку. Повернуті грошові кошти у розмірі 800 доларів США розподіляються наступним чином: 400 доларів США зараховуються у якості відсотків за прострочення виконання відповідачкою заборгованості, як передбачено розпискою; 400 доларів США зараховуються у якості погашення основного боргу.

14 вересня 2023 року адвокатом засобами поштового зв`язку на адресу відповідачки була направлена письмова претензія щодо повернення 2800 євро у семиденний строк від моменту отримання претензії. У зв`язку з неналежним виконанням свого грошового зобов`язання відповідачкою за борговою розпискою від 01.09.2022, він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення позичених їй коштів в розмірі 2800 євро.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначила, що не погоджується із сумою боргу, яку просить стягнути позивач, оскільки з боргу 3200 Євро вона повернула 1000 доларів США, а решту боргу ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_3 . Таким чином борг мав становити 2200 Євро та різницю в курсі долара США та Євро 2500 грн. Боргове зобов`язання становило 3000 Євро та проценти 200 Євро, тому в розписці було зазначено загальну суму боргу 3200 Євро. Про необхідність ще додатково сплатити 400 доларів розмови не було. ОСОБА_1 заставив її переписати розписку в тому варіантні який надав до суду, здійснюючи психологічний тиск, через що в розписці багато виправлень та неточностей. Фактичної передачі коштів їй не було, розписку про отримання коштів вона написала під психологічним тиском. Кошти у розмірі 3000 Євро ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 для потреб ЗСУ. Жодних претензій щодо повернення коштів ОСОБА_1 вона не отримувала. Окрім того, вважає, що 400 доларів США, які позивачем віднесено у відсотки за прострочення повинні бути зараховані на погашення основного боргу. Також стверджує, що розписками підтверджено повернення 1000 доларів США, а не 800 доларів, як зазначає в претензії позивач. Зважаючи на вищенаведене, просить визнати боргову розписку від 21.08.2022 недійсною та відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 02 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.12.2023 за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Пащука Тараса Сергійовича в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок, що належить на праві власності ОСОБА_4 , загальною площею 82 кв.м., житловою площею 45, 1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216.

Судове засідання, призначене на 28 листопада 2023 року, 08:30 год., відкладено за заявою відповідачки ОСОБА_2 на 16.01.2024, 10:00 год.

За клопотанням представника відповідачки адвоката Чехомського О.В., розгляд справи відкладено на 21.02.2024, 11:00 год.

До суду надійшло клопотання представника відповідачки адвоката Чехомського О.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою відповідачки ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пащук Т.С., згідно поданої заяви, просить відмовити у задоволенні клопотання представника відповідачки, оскільки не долучено жодних доказів хвороби ОСОБА_2 . Окрім того це вже третє ініціювання відкладення судового засідання, що вважає зловживанням процесуальними правами зі сторгни відповідача. Судове засідання просить провести без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують.

Оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд керуючись ст. 223 ЦПК України, вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2022 року ОСОБА_5 написала письмову боргову розписку, у якій зазначила, що 24 лютого 2022 року вона взяла в борг 300 доларів США, які зобов`язалась повернути ОСОБА_1 та сплатити відсотки за користування коштами, в розмірі 1 % від позиченої суми в місяць. Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи (а.с. 8).

01.09.2022 ОСОБА_5 написала письмову боргову розписку, в якій зазначила, що позичила грошові кошти в розмірі 3200 євро на строк до 01 листопада 2022 року з відсотками в розмірі 400 доларів США, які зобов`язалась повернути ОСОБА_1 . Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи (а.с. 9).

27 грудня 2022 року відповідачкою було повернуто ОСОБА_1 800 доларів США з позиченої суми 3200 євро, про що зазначено у розписці від 27.12.2022 та підтверджено власноручним підписом позивача. Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи (а.с. 10).

Згідно розписки від 03.01.2023, відповідачка повернула кошти у розмірі 100 доларів США з позиченої суми 2400 Євро у ОСОБА_1 (а.с. 59).

14 вересня 2023 року адвокатом Пащуком Т.С. засобами поштового зв`язку на адресу відповідачки були направлені письмова вимога та претензія щодо повернення 300 доларів США та 2800 євро у семиденний строк від моменту отримання претензії. Зазначене поштове відправлення відповідачкою відібране не було, а конверт повернувся відправнику (а.с. 11-20).

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник який просрочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Суд враховує, що розписка від 10.03.2022 року про отримання у борг від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 300 доларів США зі сплатою відсотків за користування коштами, в розмірі 1 % від позиченої суми в місяць, та розписка від 01.09.2022 про отримання у борг від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3200 євро на строк до 01 листопада 2022 року з відсотками в розмірі 400 доларів США, написано власноручно позичальником відповідачем ОСОБА_2 , тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Даний факт відповідачем не заперечується. Сторони дотримались письмової форми договору, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Факт написання відповідачкою ОСОБА_2 розписки про отримання коштів у борг під психологічним тиском позивача ОСОБА_1 не доведено жодними належними та допустимими доказами.

Суд приймає розрахунок позивача щодо нарахування відсотків в сумі 57 доларів США за користування коштами у розмірі 300 доларів США.

Відповідно до поданих доказів, відповідачка повернула позивачу 800 доларів США, а також 100 доларів США, з позиченої суми 3200 євро, отже стягненню підлягає борг у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) євро за борговою розпискою від 01.09.2022 та 357 (триста п`ятдесят сім) доларів США за борговою розпискою від 10.03.2022.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211, 26 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 10 березня 2022 року у розмірі 357 (триста п`ятдесят сім) доларів США та за борговою розпискою від 01 вересня 2022 року у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) євро.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 26 коп.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя: