Справа № 508/317/23
Провадження № 2/496/105/24
21 лютого 2024 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Гончаренко І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але до позовної заяви долучив клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг б/н, на підставі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в ПриватБанку (далі-Заява).
Підписанням вказаної заяви, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту ОСОБА_1 зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.pb.ua.
Проте, слід зазначити, що у Заяві відсутні відомості про те, з якими саме Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомлений і погоджується ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву. Крім того, у заяві не зазначено суму бажаного кредитного ліміту та умови кредитування.
У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», зазначені умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк».
Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні карки - НОМЕР_1 , дата відкриття - 10.01.2014 року, термін дії - 06/17, тип картки - карта «Універсальна»; НОМЕР_2 , дата відкриття - 17.05.2017 року, термін дії - 09/20, тип картки - карта «Універсальна»; НОМЕР_3 , дата відкриття - 21.10.2019 року, термін дії - 07/23, тип картки - карта «Універсальна Gold»; НОМЕР_4 , дата відкриття - 06.05.2021 року, термін дії - 06/25, тип картки - карта «Універсальна».
У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 зазначено, що за кредитною карткою - НОМЕР_1 були змінені кредитні ліміти, а саме: 10.01.2014 року - старт карткового рахунку; встановлення кредитного ліміту - 300,00 грн.; 15.03.2014 року - збільшення кредитного ліміту - 2000,00 грн.; 01.10.2014 року - збільшення кредитного ліміту - 2500,00 грн.; 16.12.2014 року - зменшення кредитного ліміту - 2000,00 грн.; 24.02.2015 року - збільшення кредитного ліміту - 2500,00 грн.; 31.01.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 10 000,00 грн.; 01.02.2019 року - зменшення кредитного ліміту - 10 000, грн.; 13.06.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 27 000,00 грн.; 28.10.2022 року - зменшення кредитного ліміту - 27 000,00 грн.; 08.11.2022 року - зменшення кредитного ліміту 27 000, 00 грн.; 22.11.2022 року - зменшення кредитного ліміту - 27 000,00 грн.; 05.12.2022 року - зменшення кредитного ліміту - 27 000, 00 грн.; 16.12.2022 року - зменшення кредитного ліміту - 27 000, 00 грн.
Розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором б/н від 10.01.2014 року, станом на 31.10.2015 року становив 2016,56 грн., з яких: заборгованість за простроченими відсотками - 59,05 грн.
Розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором б/н від 10.01.2014 року, станом на 30.06.2019 року становив 6036,52 грн., з яких: заборгованість за простроченими відсотками 5825,59 грн.
З виписки за договором № б/н, виданої за період з 10.01.2014 року по 27.03.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 користувався вищевказаними кредитними картками та кредитними коштами. У виписці також містяться відомості про здійснені операції останнім щодо повернення кредитних коштів.
АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується статутом АТ КБ «ПриватБанк».
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).
Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 10.01.2014 року, ОСОБА_1 порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.
Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6835,61 грн. з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
При цьому, у Заяві позичальника від 10.01.2014 року процентна/відсоткова ставка взагалі не визначена.
Крім того, у Заяві від 10.01.2014 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які передбачали сплату відсотків не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Вказаний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (10.06.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.04.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, що стосується заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5669,60 грн., суд вважає, що відсутні правові підстави для їх стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 10.01.2014 року, та через те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, додані до позовної заяви, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору без підпису ОСОБА_1 .
У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року).
Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч.+6+2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 14-131цс19.
В свою чергу, ОСОБА_1 , не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 626, 628, 629, 634, 638, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 272, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 21.02.2024 року.
Суддя М.Л. Пасечник