Справа № 388/1460/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом до ОСОБА_3 та просить: 1) визнати право спільної сумісної власності за сторонами на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ОСОБА_2 право власності на ідеальну частку в розмірі 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ; 4) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 залишити у власності ОСОБА_3 зі стягненням з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 1/2 частини, що становить 198083,08 грн.

Позов мотивує тим, що 30 листопада 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2021 року.

В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вартість цього житлового будинку станом на 25 липня 2023 року становить 396166,16 грн.

Тепер відповідач ОСОБА_3 користується житловим будинком, а позивачка з 6 листопада 2019 року в ньому не проживає, не має особистих речей, не сплачує за комунальні послуги та не здійснює за ним догляд.

Позивачка вказує, що добровільно розділити майно неможливо, а спільне користування є також неможливим, оскільки з 2019 року проживає в іншій області.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не надіслав.

У судовому засідання представник позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що спірний житловий будинок був придбаний за його особисті кошти, а тому належить тільки йому. Тепер має погане здоров`я, проживає одиноко, не працює та не має грошових коштів для компенсації позивачці її частки у разі стягнення такої компенсації з нього на її користь.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України).

Судом установлено, що 30 листопада 1997 року між сторонами було зареєстрований шлюб, який розірвано заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2021 року (а. с. 12).

За договором купівлі-продажу між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), що посвідчений 21 червня 2006 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С.О., зареєстрований в реєстрі за № 992 та 5 грудня 2008 року зареєстрований в Долинській дільниці Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», запис в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 67, Продавець передав у власність (продав), а Покупець набув у власність (купив) житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . У п. 10 цього договору зазначено, зокрема, що зі змістом статей 60, 65, 74 СК України сторони ознайомлені (а. с. 14, 19).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Таким чином, набуде подружжям вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності.

Доводи відповідача з приводу того, що спірний житловий будинок є його особистою власністю не підтверджені жодними доказами, а відтак необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У цій справі ОСОБА_2 стверджує, що спірний житловий будинок нею не використовується, вона в ньому не проживає, а відтак він повинен бути залишений у власності відповідача зі стягненням з нього на її користь вартості належної їй частки у цьому домоволодінні.

ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог посилається на правові висновки, відображені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц, від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19.

Суд вважає, що висновки Верховного Суду зроблені у вищезазначених справах є незастосовними у цій справі, оскільки предметом спору в тих справах були транспортні засоби, тобто рухомі неподільні речі, а частка співвласника в такому майні не може бути виділена в натурі.

У цій справі предметом спору є поділ нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Верховний Суд у постанові від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц зазначив, що «принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки».

Суд повторює, що предметом спору у цій справі є поділ нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Частка співвласника у транспортному засобі за будь-яких умов не може бути виділена в натурі, оскільки в такому разі транспортний засіб втратить цільове призначення.

У свою чергу, частка співвласника у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, тобто садибі, не за будь-яких умов не може бути виділена в натурі, а тому сторона, яка заявляє вимоги про отримання компенсації своєї частки в нерухомому майні, повинна доказати наявність визначених у ст. 364 ЦК України обставин, зокрема, що його частка в нерухомому майні не може бути виділена в натурі.

Позивачка доказів неможливості виділення в натурі свої частки в такому майні не надавала, а відповідач на її виплату не погоджувався, при цьому стверджував, що не працює, має погане здоров`я, не має грошових коштів для виплати компенсації частки, відповідно її присудження може призвести в подальшому до звернення стягнення на його житло для задоволення вимог позивачки, відповідно до позбавлення житла.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що за фактичними обставинами цієї справи позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, шляхом визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та його поділ між ними визнавши за кожним право власності по 1/2 частині. Інші позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

За змістом чч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 72, 74 СК України, ст. ст. 179, 183 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та розділити його між ними визнавши за кожним право власності по 1/2 частині.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений 26 лютого 2024 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський