Номер провадження: 22-ц/813/1696/24
Справа № 496/1512/23
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Трушиної О.І. 08 травня 2023 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У лютому 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2011 року у розмірі 38889,33 грн. та судового збору у розмірі 2684 грн.

Свої вимоги Банк мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.02.2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 29.01.2023 року виникла заборгованість у розмірі 38889,33 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 32185,84 грн, заборгованість за простроченими відсотками 6703,49 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08.05.2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано факт визнання відповідачем отримання кредиту, судом невмотивовано відхилено надані позивачем докази, на підставі чого ухвалене необґрунтоване рішення, яким звільнено відповідача від відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2011 року ОСОБА_1 , як клієнт банку, підписала надруковану Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з № 196554213 про те, що вона виявила бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_2 карту, про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві та у віконці «Зарплатна карта» (а.с. 39).

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач 08.02.2011 року отримала кредит, розмір якого у подальшому збільшився до 50000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк посилається на те, що анкета-заява у сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконувала, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 29.01.2023 року у розмірі 38889,33 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 32185,84 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6703,49 грн., відповідно до розрахунку (а.с. 20-23).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 21.09.2017 року виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по картковим рахункам, відкритим на ім`я відповідача.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов.

Статтею 525 ЦК?заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить даних про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, а зазначено те, що відповідач бажає оформити на своє ім`я ОСОБА_2 карту.

У заяві також зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку з № 209773731 про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» до договору SAMDN1955, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 від 15.04.2011 року, відповідно до якої остання отримала карту Visa Classic (а.с. 40).

Відповідно до довідки про видані картки (а.с. 38), відповідач ОСОБА_1 отримала картку 15.04.2011 року, згодом 01.08.2014 року та 24.11.2017 року, тоді як Анкета-заява стосується зарплатної картки, яку відповідач отримала 08.02.2011 року.

Викладене також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 37), відповідно до якої саме 15.04.2011 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 3100 грн., який цього ж дня був зменшений до 300 грн., 26.05.2011 року був збільшений розмір кредитного ліміту у розмірі 3700 грн., 20.08.2011 року збільшення кредитного ліміту до 5900 грн., 16.09.2017 року збільшення кредитного ліміту до 50000 грн., 23.06.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн., 06.07.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн., 30.07.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн., 11.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн., 25.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн., 31.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн., 01.09.2021 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.

Колегія суддів враховує, що у самій Анкеті-заяві не вказано суму кредиту, яку отримала відповідач ОСОБА_1 , однак вказана сума зазначена у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої відповідачу 15.04.2011 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3100 грн., який цього ж дня був зменшений до 300 грн., що також підтверджується випискою за договором б/н від 15.04.2011 року (а.с. 36-зворот).

Таким чином, зі вказаних доказів вбачається, що 15.04.2011 року ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» дійсно був укладений кредитний договір б/н, згідно якого остання отримала суму кредиту у розмірі 300 грн., яка у наступному збільшувалась та зменшувалась банком, крім того, ОСОБА_1 тривалий час користувалась кредитними коштами, здійснювала платежі пов`язані з поверненням кредитних коштів, отриманням кредитних коштів, сплачувала відсотки, користувалась кредитними коштами більше 10 років. Отже, у зв`язку з тим, що відповідачка схвалила умови кредитування, тривалий час виконувала умови кредитування, колегія суддів приходить до висновку про існування між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин, а відтак вважає доведеними вимоги банку про стягнення з відповідачки тіла кредиту в сумі 32185,84 грн.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у?ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до?ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до?ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1?ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2?ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою?ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до?статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів зазначає, що у заяві позичальника від 08.02.2011 року процентна ставка не зазначена, однак, вона зазначена у Довідці про умови кредитування від 15.04.2011 року, яка була підписана особисто ОСОБА_1 , та у якій встановлені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути такі його складові: заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного?договору.

Як вже вказувалось вище, шляхом підписання Довідці про умови кредитування від 15.04.2011 року ОСОБА_1 засвідчила, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомилась та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що стороною позивача доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Тому, колегія суддів вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених частиною другою?статті 11 вказаного Закону?про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, колегія суддів враховує, що даному випадку ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами протягом тривалого часу, з 2011 року, витрачала ці кредитні кошти, при цьому сплачуючи відсотки за користування ними, що свідчить про погодження відповідачкою із визначеними Банком умовами кредитування, з якими остання була ознайомлена 15.04.2011 року. Відповідно, у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами, отриманими у кредит від позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6703,49 грн.

Дійшовши висновків щодо вказаних обставин, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також на підставі вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 32185,84 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6703,49 грн.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і закон, що їх регулює, та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, у зв`язку із чим заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08.05.2023 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в сумі 2 684 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн., що складає загальну суму 6 710 грн.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 квітня 2011 року в загальній сумі 38889,33 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 32185,84 гривень та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6703,49 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ) судові витрати в сумі 6710 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе