Провадження № 2/344/1151/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позов тим, що 06.08.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 23.02.2007 року розірвано. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.04.2006 року присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дочки щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів заробітку.

Зазначила, що у червні 2023 року нею було укладено договір освітніх послуг про підготовку до вступу до вищих навчальних закладів та до зовнішнього незалежного оцінювання. 13 червня 2023 року здійснено оплату на суму 7800 гривень. 11 серпня 2023 року нею було укладено договір №370-2к про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, а саме-для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 . Згідно даного договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без урахування інфляції становить 146400.00 гривень. Окрім цього, позивачкою здійснено оплату за проживання в гуртожитку, яка становить 8000 грн за рік (4000 вже сплачено позивачкою). Відповідно, за 4 роки становитиме 32000 гривень. Витрати на проїзд, які підтверджуються посадочними/проїзними документами на ОСОБА_3 , яка здійснювала проїзд з Івано-Франківська (місце проживання) до Львова (місце навчання) та у зворотньому напрямку в сумі становить 1269, 72 грн. Окрім цього, дочка щодня добирається із гуртожитку до безпосереднього місця навчання. Проїзд у автобусах Львівської міської територіальної громади коштує 15 гривень, відповідно щодня здійснюються витрати у розмірі 30 гривень, що становить 600 грн на місяць (30 грн. *20 днів), та відповідно 2400 грн за період з вересня по грудень включно. Таким чином додаткові витрати сягають 189869,72 грн. Відповідно до викладеного відповідач зобов?язаний платити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат, а саме 94934,86 грн. З моменту народження дитини і до цього часу вона самостійно забезпечувала додаткові витрати на дитину. Так як на даний час вона не працює, покривати додаткові витрати на дитину самостійно у повному обсязі стало неможливим. Відповідач добровільно сплачувати кошти на утримання дитини відмовляється. Просила стягнути з відповіда на її користь додаткові витрати одноразово в розмірі 91 034 грн. 86 коп., та витрати на провову допомогу.

30.01.2024 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в яких зазначила, що до понесених витрат на утримання дитини не було включено витрати на огляд/лікування дочки та виготовлення окуляр, що в загальному розмірі становить 3985 грн., а сума яка підлягає стягнення з відповідача 1992,50 грн. А тому просила стягнути з відповіда на її користь додаткові витрати одноразово в розмірі 96 934 грн. 86 коп., та витрати на провову допомогу (а.с.63-64).

02.02.2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що з усіх заявлених витрат Позивач надала доказ сплати 7800 грн. витрат за підготовку до вступу до вищих навчальних закладів та до зовнішнього незалежного оцінювання, 4000 грн. витрат за проживання в гуртожитку, 1269,72 грн. вартості придбання білетів та 3985 грн. витрат за огляд та придбання окулярів, всього - 17054 грн., а 1/2 становить - 8527,36 грн. Крім того, позивач з ним не погоджувала питання щодо витрат за підготовку до вступу до вищих навчальних закладів та до зовнішнього незалежного оцінювання, як і не погоджувала вступ до ВНЗ на платну форму навчання. На даний час в нього є інша сім?я - дружина ОСОБА_4 та малолітня дитина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ним та перебувають на повному його утриманні так як дружина не працює. Згідно довідки про доходи його середній дохід 10 000 грн. за вирахуванням податків становить трохи більше. Вказані на сьогоднішній день є мізерними, вони витрачаються на матеріальне забезпечення дружини, малолітньої дитини, харчування, одяг, комунальні платежі. Також, зазанчив, що у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа №344/121/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій Позивач просить стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до закінчення навчання та до досягнення 23 років (до нього заявлено два позови: щодо стягнення аліментів на утримання дочки до закінчення навчання та до досягнення 23 років, а також стягнення додаткових витрат, що є неприпустимо з врахуванням вищенаведеного). Просив позов задоволити частково та стягнути з нього на користь позивача 1992,50 коп витрат на придбання окулярів (а.с.71-73).

Позивачка подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі , позов підтримала, просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов щодо задоволення позовних вимог заперечив частково з підстав наведених у відзиві. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення додаткових витрат в користь того з батьків, з ким проживає дитина.

Як встановлено судом, сторони з 05.08.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 30.07.2013 року, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 23.02.2007 року шлюб між сторонами розірвано 23.02.2007 року (а.с.10).

Відповідно до виконавчого листа від 26.04.2006 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на коисть позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 відповідач ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.09.2017 року (а.с.75).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 у відповідача ОСОБА_2 є донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.76).

Відповідно до довідки про доходи від 29.01.2024 року, відповідач ОСОБА_2 працює у ТОВ "НТЦ "Промтехдіагностика" та займає посаду заступника директора з транспорту. Загальна сума доходу за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року без урахування аліментів становить 118 518,73 грн. (а.с.83).

Відповідно до ст.1,2 Закону України "Про охорону дитинства"батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19).

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/10 (провадження №61-8815св21).

У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

Суд зазначає, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.

Відповідно до договору №37-2к від 11.08.2023 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за освітньою програмою Дизайн середовища. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без врахування інфляції становить 146 400,00 грн. Вартість освітньої послуги становить: 2023/2024 роки 36 600,00 грн.(а.с.14).

Як вбачається з квитанції від 14.06.2023 року позивачка здійснила оплату в розмірі 7 800 грн за навчання студента ОСОБА_3 , спеціальність група підготовчі курси (а.с.15).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №02722 від 04.09.2023 року ОСОБА_1 оплатила за навчання ОСОБА_3 , ІАРД, ДС -11 згідно договору 370-2 від 11.08.2023 року в розмірі 18 300 грн. (а.с.16).

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що неповнолітня на той час донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на денному відділенні Національного університету "Львівська політехніка", форма навчання платна, стипендію вона не отримує.

При цьому, оплата за навчання здійснюється за відповідним договором позивачкою, з якою проживає дитина.

Зокрема, за 1 навчальний рік позивачкою сплачено на рахунок навчального закладу 04.09.2023р. - 18 300,00грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою письмовими доказами - договором, квитанціями, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що аліменти передбачені для забезпечення звичних, щоденних потреб неповнолітньої на той час дитини, і понесені позивачкою витрати на навчання не покриваються аліментами, які стягнувались з відповідача ОСОБА_2 , суд вважає, що витрати на навчання є додатковими, оскільки викликані особливою обставиною - навчанням неповнолітньої дитини у вищому навчальному закладі з метою отримання професійної освіти, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Забезпечення здобуття такої освіти також є обов`язком обох батьків.

За таких обставин, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, суд на підставі ст.185 СК України вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 користь позивачки ОСОБА_1 1/2 частину фактично здійснених нею витрат на оплату навчання неповнолітньої доньки, а саме 13 050,00грн. (26 100,00 грн. (7800+18 300) / 2).

При цьому, підстав для стягнення таких витрат на майбутнє, як просить позивачка, суд не знаходить, оскільки, за договором надання платних освітніх послуг оплата повинна здійснюватися за кожний навчальний рік, щосеместрово. Навчання може бути припинено достроково з будь-яких причин, тому стягнення витрат на навчання на майбутнє не є справедливим та розумним.

Крім того, донька сторін ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 та питання щодо обов`язку батьків надавати своїй дитині матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) у зв`язку з продовженням навчання регулюється ст.199 СК України. Закон не передбачає самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами.

Також, позивачка зазначала, що оплата за проживання в гуртожитку доньки за 4 роки становитеме 32 000,00 грн., та просила половину суми стягнути з відповідача на її користь.

Однак, позивачкою здійснено оплату на проживання доньки в гуртожитку в розмірі 4 000 грн., що підтверджується чеком №20321 від 25.08.2023 року (124).

А отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути фактично здійснені нею витрати на оплату гуртожитку доньки, а саме 2 000,00грн. (4 000,00грн. / 2). При цьому, підстав для стягнення таких витрат на майбутнє суд не вбачає.

Позивачка зазначила, що нею здійснюються витрати на проїзд доньки з Івано-Франківська (місце проживання) до Львова (місце навчання) та у зворотньому напрямку.

Дані витрати підтверджуються посадочними/проїзними документами на ОСОБА_3 , а саме: Посадочний документ на 08.09.2023 вартістю 168,09 грн Посадочний документ на 22.09.2023 вартістю 97,35 грн Посадочний документ на 24.09.2023 вартістю 163,66 грн Посадочний документ на 29.09.2023 вартістю 95,36 грн Посадочний документ на 01.10.2023 вартістю 65,74 грн Посадочний документ на 10.11.2023 вартістю 83,47 грн Посадочний документ на 20.10.2023 вартістю 89,28 грн Посадочний документ на 22.10.2023 вартістю 31.44.грн Посадочний документ на 12.11.2023 вартістю 89,18 грн Проїзний документ на 17.11.2023 вартістю 199,98 грн Посадочний документ на 19.11.2023 вартістю 65,74 грн Посадочний документ на 08.12.2023 вартістю 28.57 грн Посадочний документ на 10.12.2023 вартістю 91.86 грн. (а.с.17-29).

Таким чином, позивачка понесла витрати на проїзд доньки всього на суму 1269, 72 грн., а тому до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 634,36 грн.

Інша сума витрат на проїзд не підтверджена належними доказами, оскільки надані квитки на проїзд у міському тролейбусі та трамваї на суму 5 грн., разові квитки від 06.11.2023 року на суму 15 грн. та від 14.12.2023 року на суму 20 грн. не містять інформації відносно пасажира, а тому суд не може достовірно встановити, що саме позивачкою витрачено кошти на придбання вказаних квитків, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою здійснювалися витрати на обстеження та лікування дитини ОСОБА_3 на витоговлення окуляр, на загальну суму 3985,00 грн. (3100,00 грн. 00 коп. + 875 грн. 00 коп.), що підтверджується рецептом на окуляри, замовленням №9106, замовленням 29152, та квитанціями про оплату (а.с.131, 132,133, 134, 135,)

Дані витрати повністю підтверджуються доказами, наданими позивачкою, вони є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, а отже їх частину в розмірі 1992,50 грн. (3985,0/ 2) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку стягнути з відповідача одноразово на користь позивачки додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 17 676,86 грн. (1/2 від суми понесених позивачкою витрат).

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1073,60 гривень судового збору.

Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат за надання правничої допомоги, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору №021223 про надання правової допомоги від 02.12.2023 року (а.с.40-42), квитанція про оплату від 05.12.2023 року на суму 3 000 грн. (44), ордер (а.с.43).

На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. 141, 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 - половину вартості понесених додаткових витрат на утримання дитини, що становить 17 676 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 - 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 - 1073,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 26.02.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.