РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2024 рокуроку Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі судових засідань Сеньків А.Т.

представника позивача Шмайхель А. К.

представника третьої особи (ГУ НП у Л/о) Григоришин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, Галицької окружної прокуратури м. Львова, за участю третіх осіб, що не заявляють позовних вимог: ГУ НП у Львівській області, Львівська обласна прокуратура про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, Галицької окружної прокуратури м. Львова про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб органу державної влади, в якому просив суд стягнути з держави через відповідача Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі 700000,00 грн., завдану позивачу внаслідок незаконних рішень та бездіяльності службових осіб органу державної влади Національної поліції України, а також стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2010 року, поряд з будинком в якому він проживає, по АДРЕСА_2 , було розпочато будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та автостоянками зі знесенням старих складських приміщень

Замовником вище вказаного будівництва було ТОВ «Завод нестандартного технологічного обладнання», правонаступником якого на даний час є ТОВ «Промислово-Будівельна Група «Моноліт».

Спочатку забудовник та інші інстанції запевняли мешканців сусідніх з будівництвом житлових будинків про те, що мають будуватися чотири п`ятиповерхові житлові будинки, які мали продовжувати їх будинки по довжині, проте, пізніше ОСОБА_1 та іншим мешканцям будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 стало відомо, що фактично згідно технічної документації планується будівництво житлових будинків 6 - 8 поверхів. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 та інші жителі АДРЕСА_6 почали скаржитися в різні інстанції щодо недопустимості будівництва житлових будинків такої поверховості поряд з їх будинками, які є 2 - 4 поверховими, є дуже старими, побудованими приблизно 150 років тому і фундаменти яких не призначені для близького сусідства з багатоповерховими забудовами, не кажучи вже про інсоляційний режим. Зокрема, впритул до житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_1 проживає, планувалося будівництво секції №3 багатоквартирних житлових будинків з поверховістю у 8 поверхів.

Незважаючи на неодноразові скарги мешканців будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 в різні контролюючі інстанції та правоохоронні органи, незважаючи на порушення ряду кримінальних проваджень щодо протиправних дій забудовника, щодо протиправних та недбалих дій контролюючих органів, в 2016 році будівництво групи вище вказаних житлових будинків було фактично завершене.

Внаслідок порушення під час будівництва технологічних процесів, техніки безпеки, помилок проектувальників та будівельників, порушення Державних будівельних норм та наданих містобудівних і історико-містобудівних умов, самовільних (без погодження) змін в проектній документації, забудовником було порушено інсоляційні, акустичні, пожежні та інші норми згідно ДБН, що в свою чергу порушило гарантовані позивачу державою конституційні права на безперешкодне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Серед багатьох інших звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів, 27.12.2018 року він звернувся до прокуратури Львівської області з заявою про складення завідомо неправдивого висновку експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0001183 від 07.05.2015 р., в якому позивач був визнаний потерпілим, де на підставі цього висновку вказане кримінальне провадження було закрите, що потягнуло за собою порушення прав ОСОБА_1

25.01.2019 року на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.01.2019 (справа № 461/7/19) прокуратурою області було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування в кримінальну провадженні №0000023 щодо ст. 384 КК України, проведення якого було доручено слідчому відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

06.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до слідчого Шевченківського ВПГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Щербаня Ю. М. про залучення його в статусі потерпілого у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р.

Постановою слідчого Шевченківського ВПГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Щербаня Ю. М. від 27.02.2019 р. ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні потерпілим у вище вказаному кримінальному провадженні

04.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого Шевченківського ВПГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Щербаня Ю. М. з клопотанням (заявою) про долучення до матеріалів кримінального провадження доказів та прийняття рішення про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні.

Оскільки до лютого 2020 року ОСОБА_1 не отримував від слідчого жодної інформації про результати досудового розслідування у вище вказаному кримінальному провадженні, представник ОСОБА_1 , 26.02.2020 р. звернувся до начальника слідчого відділу Шевченківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з заявою про надання інформації щодо прийнятого рішення у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р.

26.02.2020 р. представнику було особисто вручено постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О. І. від 01.11.2019 р. про закриття кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р.

07.03.2020 р. представником ОСОБА_1 вище вказана постанова слідчого від 01.11.2019 р. про закриття кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р. була оскаржена до Шевченківського районного суду міста Львова.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2020 р. у справі № 466/1951/20 скарга в інтересах ОСОБА_1 була задоволена, а постанова слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О.І. від 01.11.2019 р. про закриття кримінального провадження №0000023 від 25.01.2019 р. скасована.

Після скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, 22.05.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О.І. із заявою про визнання його потерпілим у вище вказаному кримінальному провадженні і на підтвердження викладеного у своїх заявах додав копії висновків експертів та експертиз проведених на його особисте замовлення.

03.06.2020 р. ОСОБА_1 подав слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О. І. клопотання у якому повторно просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні.

11.06.2020 р. слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О. І. за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03.06.2020 р., було винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим.

19.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова зі скаргою на вище вказану постанову слідчого.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 р. у справі № 466/4498/20 скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ у Львівській області Марко О. І. від 11.06.2020 р. скасовано та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.05.2020 р. та від 03.06.2020 р.

Після цього, у зв`язку з набуттям чинності внесених змін у КПК України та створення органів дізнання в органах Національної поліції, кримінальне провадження № 0000023 від 25.01.2019 р. для подальшого досудового розслідування у формі дізнання було передане старшому дізнавачу-інспектору сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітану поліції Савчин М. Б.

20.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся З заявою до старшого дізнавача-інспектора сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції Савчин М. Б. про долучення до матеріалів кримінального провадження висновків експерта ОСОБА_3 № 07/20 від 19.06.2020 р. та № 09/20 від 17.07.2020 р. які додатково підтверджували завдання йому злочином матеріальної та моральної шкоди.

25.08.2020 р. представником позивача направлено вище вказаному дізнавачу заяву з проханням виконати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 р. та повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.05.2020 р. та від 03.06.2020 р.

07.09.2020 року за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03.06.2020 р. старшим дізнавачем-інспектором сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітаном поліції Савчин М. Б. було винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим.

24.09.2020 р. представником позивача було подано до Шевченківського районного суду міста Львова скаргу на вищевказану постанову.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25.09.2020 р. у справі № 466/7318/20 винесена дізнавачем Савчин М. Б. постанова про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим від 07.09.2020 р. була скасована як незаконна.

З того часу ОСОБА_1 неодноразово звертався до дізнавача Савчин М. Б. як особисто, так і по телефону з проханням вручити йому як потерпілому пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки, на що отримував усні відповіді дізнавача про те, що вона не вважає його потерпілим у цьому кримінальному провадженні, проте на усні прохання ОСОБА_1 в такому разі винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні його потерпілим, щоб він міг її оскаржити до суду, дізнавач також йому усно відмовляла.

Це змусило ОСОБА_1 в черговий раз 16.11.2020 р. звернутися д дізнавача Савчин М. Б. з письмовою заявою з проханням вручити йому як отерпілому пам`ятку про його процесуальні права.

29.12.2020 р. остання черговий раз винесла постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим.

15.01.2021 р. представник ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Львова зі скаргою на вищевказану постанову дізнавача Савчин М. Б. про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим від 29.12.2020 р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2020 р. у справі № 466/332/21 скаргу було задоволено, постанову старшого дізнавача-інспектора сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітана Савчин М.Б. від 29.12.2020 р. скасовано та зобов`язано дізнавача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.11.2020 р.

23.02.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до керівника сектору дізнання Шевченківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з заявою у якій просив поінформувати його про стан розслідування кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р., зокрема: - повідомити його про те чи змінювався дізнавач залучений до розслідування кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р.; - повідомити його про те чи отримав він статус потерпілої особи у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р.; - повідомити чи призначалася дізнавачем у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р. комплексна судова будівельно-технічна експертиза.

Також 17.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до дізнавача-інспектора сектору дізнання Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції Савчин М. Б. з письмовим клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження копій документів, а також просив при призначенні комплексної судової будівельно-технічної експертизи поставити експертам на вирішення викладені в клопотанні питання.

05.04.2021 р. ОСОБА_1 також повторно звернувся до керівника сектору дізнання Шевченківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з письмовим клопотанням про надання йому інформації про стан розслідування кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р., оскільки не отримав на своє попереднє клопотання жодної відповіді, а також в цей день подав письмове клопотання дізнавачу Савчин М. Б. з черговим проханням вручити йому як потерпілому пам`ятку про його процесуальні права в кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р.

Не отримавши на свої вище вказані клопотання жодних відповідей, 14.04.2021 р. грабарів О.Б. звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2021 р. у справі № 466/7318/20 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого було задоволено та зобов`язано дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області розглянути його клопотання та прийняти процесуальне рішення відповідно до вимог ст. 10 КПК України, про що повідомити ОСОБА_1 як заявника у встановленому законом порядку.

29.07.2021 року ОСОБА_1 за його особистим зверненням була вручена постанова дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Файтельсон А.А. від 19.05.2021 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р.

В цей же день ОСОБА_1 оскаржив вище вказану постанову до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.08.2021 р. у справі № 466/332/21 скарга ОСОБА_1 була задоволена частково та скасована вище вказана постанова дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Файтельсон А.А. від 19.05.2021 р. про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальну провадженні №0000023 від 25.01.2019 р.

Також вказаною ухвалою було визнано протиправним бездіяльність дізнавача СД ВП №4 ЛУРП ГУНП у Львівській області та бездіяльність наглядового прокурора у кримінальному провадженні №0000023 від 25.01.2019 р.

01.10.2021 року позивач звернувся до дізнавача СД ВП №4 ЛУРП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Файтельсон А.А. з клопотанням про проведення у кримінальному провадженні № №0000023 від 25.01.2019 р. необхідних слідчих дій, в якому також просив вирішити питання про вручення йому як потерпілому пам`ятки про його процесуальні права.

На зазначене вище клопотання ОСОБА_1 отримав від дізнавача Файтельсон А.А. відповідь від 04.10.2021 р. за № Г-1032/41/15-21 в якій повідомлялося, що його клопотання розглянуте та на даний час у досудовому розслідуванні проводяться вся необхідні слідчі дії з метою всебічного, повного та неупередженого розслідування.

11.10.2021 року ОСОБА_1 подав дізнавачу Файтельсон А. А. ще одне клопотання про проведення необхідних слідчих дій.

При цьому до даного часу позивач не отримав жодної інформації щодо результатів розслідування кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 р., а також щодо надання йому статусу потерпілого у зазначеному кримінальному провадженні.

Таким чином, позивач вважає, що незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб Національної поліції України ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, які він оцінює в розмірі 700 000,00 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.02.2022 року дану справу передано за територіальною юрисдикцією на розгляд Франківського районного суду м. Львова.

Відповідно до супровідного листа Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2022 року вище вказана цивільна справа надійшла до Франківського районного суду м. Львова 11.03.2022 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2022 року обрано головуючого суддю Мартьянову С.М.

Ухвалою суду від 14.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

18.04.2022 року на адресу суду від Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилались на наступні обставини.

Так, у позовній заяві позивач зазначає про надмірно тривале та неефективне досудове розслідування кримінального провадження №0000023 від 25.01.2019 р., його численні скарги на бездіяльність з боку органів досудового розслідування та прокуратури.

З позовними вимогами прокуратура не погоджується та просить відмовити у їх задоволенні.

25.01.2019 року прокуратурою Львівської області відомості за вказаним визще фактом внесено до ЄРДР за №0000023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Львівської області від 28.01.2019 підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області. Також, під час досудового розслідування встановлено, що у провадженні Залізничного ВП ГУНП у Львівській області перебувало кримінальне провадження №0001183 від 07.05.2015, за заявою мешканців будинків АДРЕСА_7 з приводу самовільного будівництва на земельній ділянці, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває в оренді ТзОВ «Завод нестандартного технологічного обладнання», а саме, житлових будинків без дозволу на проведення будівельних робіт, за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено будівельно-технічну експертизу за 2 результатами якої експертом Львівського НДІ судових експертиз МЮ України Годлевським Д.О. складено висновок №3783 від 28.07.2017, згідно якого експертом встановлено, що ТзОВ «Завод нестандартного технологічного обладнання» під час будівництва житлових будинків за адресою: АДРЕСА_2 , дотримано вимог п.п. 11-14, 17 містобудівних умов та обмежень, вимог пунктів №1.2, №1.3, №1.6, №2.1, №2.4, №2.6, №3.4, №4.6, №4.9, ;8.5 ДБН В.1.2-12-2008, вимог п.5.29 Наказу МОЗ України №173 від 19.06.1996 р.

В ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що висновок №3783 від 28.07.2017 будівельнотехнічного дослідження, який складено під час проведення досудового розслідування, в межах кримінального провадження №0001183 від 07.05.2015, ОСОБА_1 не було оскаржено як незаконний, такий висновок експерта ніким не спростовано.

за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001183 від 07.05.2015 слідчим 01.09.2017 прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні представників ТзОВ «Завод нестандартного технологічного обладнання» складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Львівська місцева прокуратура №2 із вказаним рішенням погодилась. Рішення про закриття вказаного кримінального провадження у судовому порядку не оскаржувалось.

Не погодившись із закриттям кримінального №0001183 від 07.05.2015 та пропустивши строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді із заявою щодо складання завідомо неправдивого висновку експертом ЛНДІСЕ за результатами проведення будівель технічної експертизи у кримінальному провадженні №0001183.

Допитаний заявник ОСОБА_1 зазначив, що експертом Годлевським Д.О. складено завідомо неправдивий висновок будівельнотехнічної експертизи.

разом з тим вказані показання у повній мірі спростовуються показаннями, наданими експертом ОСОБА_4 .

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що у діях експерта ОСОБА_4 , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, у зв`язку з чим, 01.11.2019 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 12.05.2021 року у справі №466/1951/20 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, у зв`язку з неповнотою проведення досудового розслідування.

На виконання ухвали суду, процесуальним прокурором, у порядку ст. 36 КПК України, з метою проведення об`єктивного досудового розслідування, слідчому надано письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) дій.

На виконання вказівок прокурора проведено наступні слідчі дії: допитано як заявника ОСОБА_1 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; витребувано у заявника документи, на які останній посилається у своїй заяві, а саме: схема розміщення новобудови, пояснення до схеми, фото-таблиці об`єкта будівництва, висновок про проведення обстеження квартири АДРЕСА_8 ; долучено до матеріалів кримінального провадження висновок експерта №3783, складений за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 0001183 та копії документів, на підставі яких складено вказаний висновок; допитано як свідка експерта ЛНДІСЕ ОСОБА_4 .

На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та перебуває на контролі Галицької окружної прокуратури м. Львова.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, прокурором вживаються всі необхідні заходи для дотримання розумних строків досудового розслідування, фактів неналежного виконання повноважень прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням не встановлено.

Позивачем у позовній заяві не зазначено якими саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, зокрема прокуратури, завдано моральну шкоду та не зазначено доказів, які це підтверджують.

Сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, чи зобов`язання вчинити інші процесуальні дії не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Покликання позивача на недотримання розумних строків при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні та розцінені ним як бездіяльність є предметом оскарження відповідно до правил ст. 3030 КПК України, тобто є механізмом ре6алізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Позивач не долучає жодних доказів, які б підтверджували настання негативних наслідків, зокрема, висновків експертиз щодо стану здоров`я та не зазначає в чому полягає можливе погіршення його стану здоров`я, негативний вплив на звичайний ритм життя, витрата можливостей.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивачем не обґрунтований та не підтверджений відповідними доказами.

04.05.2022 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої вони просили суд відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на наступні обставини.

Так, відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, згідно ч. 2 позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості щодо відповідачів Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції у Львівській області та Галицького окружної прокуратури м. Львова відсутні, а відтак останні не є юридичними особами, та відповідно ЄДРПОУ не зазначені в позовній заяві позивачем.

Окрім того, казначейство, яке залучено до цієї справи в якості співвідповідача не в змозі в повній мірі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Зважаючи на зазначене позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного (на його думку) права через стягнення з держави через відповідача Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського на його користь моральну шкоду (такого механізму не існує, що в подальшому може унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення таких позовних вимог).

Одночасно повідомлено, що Казначейством лише здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Таким чином, стягнення з держави через відповідача Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського на його користь моральну шкоду є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органом у цій справі, як вбачається із позовної заяви, має бути відповідний орган національної поліції та прокуратури (дій/бездіяльність якого на думку позивача, завдали йому моральної шкоди), а не Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює стягнення коштів з державного бюджету на підставі судового рішення.

Окрім того, при відшкодуванні шкоди завданої посадовою чи службовою особою органу державної влади обов`язковою умовою є встановлення факту незаконності дій (бездіяльність), та необов`язковою умовою є встановлення вини.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував бездіяльністю відповідачів 2 і 3 в кримінальному провадженні.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а позивач при цьому не просить суд визнати дії/бездіяльність відповідачів, не подає відповідного процесуального документу, що підтверджував би факт незаконності його дій чи бездіяльності.

Процесуальні рішення, на які посилається позивач в позовні заяві, як докази завдання йому моральної шкоди, та розцінені ним як бездіяльність, є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

17.05.2022 року від представника ГУНП на адресу суду надійшов відзив відповідно до якого він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаюсь на наступні обставини.

Так, звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 покликається на те, що внаслідок протиправних рішень та бездіяльність службових осіб Національної поліції України та органів прокуратури, внаслідок того, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000023 від 25.01.2019 р. проводиться досить тривалий час (понад три роки) і є неефективним, що на думку позивача підтверджується чисельними постановами слідчих суддів, ОСОБА_1 довелося пережити немало душевних страждань та завдало йому моральної шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Поряд з цим, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідач зазначає, що підстави для застосування даних положень відсутні, оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності по відношенню до позивача обставин, про які йдеться у диспозиції ч.1 ст. 1176 ЦК України, а відтак, можливості отриманням ним шкоди у зв`язку з цим.

В свою чергу, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підстава (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Так, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Таким чином, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у випадку, передбаченому статтями 1173,1174 ЦК України є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка іі завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого чи прокурора та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи наведене, факт задоволення ухвалами слідчого судді скарг ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не є доказом моральної шкоди, а є лише механізмом реалізації права останнього на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, що відповідає висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 07.02.2019, справа № 638/12068/16-ц.

Відтак, ГУНП у Львівській області вважає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди службовими особами Національної поліції України а саме слідчим і дізнавачем, а також службовими особами органів прокуратури, тому за відсутності доказів про умисне чи з грубою необережністю затягування досудового розслідування, не належний проведення досудового розслідування, вчинення нею інших протиправних дій, правові підстави для застосування норм у ст.ст, 1176, 1173 чи 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, відсутні.

Більше того, саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого та дізнавача не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій. Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги чи заяви про відвід не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.

12.08.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що за результатами розгляду скарги іншого потерпілого у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 р. ухвалою від 07.07.2020 року слідчий судді Залізничного районного суду міста Львова скасував постанову старшого слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Дмитріва Р.М. від 01.09.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0001183 від 07.05.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та ухвалив матеріали зазначеного провадження направити в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

У кримінальному провадженні № 0001183 від 07.05.2015 р. до цього часу не прийнято процесуальне рішення.

У позовній заяві зазначається яким чином виникло кримінальне провадження №0000023 від 25.01.2019 р.

Фактично бездіяльність правоохоронних органів у кримінальному провадженні №0000023 від 25.01.2019 р. і не прийняття у ньому процесуального рішення блокує прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0001183 від 07.05.2015 р.

Але саме у кримінальному провадженні № 0001183 від 07.05.2015 р. ОСОБА_1 визнаний потерпілим від незаконних дій забудовника, внаслідок чого пошкоджена його квартира, що доводиться висновками експертів, замолених ОСОБА_1 та іншими потерпілими від дій забудовника, які надавалися ОСОБА_1 для долучення до матеріалів кримінального провадження №0000023 від 25.01.2019 р.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник третьої особи ГУ НП у Л/о в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться відзиви на позовну заяву від Державної казначейської служби України та Львівської обласної прокуратури в яких викладені заперечення щодо позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, 24.01.2019 року до прокуратури Львівської області надійшла ухвала Галицького районного суду м. Львова від 04.01.2019 у справі №1-кс/461/80/19 за скаргою ОСОБА_1 щодо складання завідомо неправдивого висновку експертом ЛНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0001183. (т. 1 а.с. 7)

ОСОБА_1 звернувся до слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області з заявою про залучення його в статусі потерпілого у кримінальному провадженні №0000023 вд 25.01.2019 р. (т.1 а.с. 12)

Постановою Шевченківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 27.02.2019 року відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019. (т. 1 а.с. 13)

Постановою Шевченківського ВП ГУ у Львівської області від 01.11.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 року, за ознаками на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності у діях експерта ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. (т.1 а.с. 16-21)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.05.2020 року скаргу адвоката Шмайхеля А.К., який звернувся в інтересах ОСОБА_1 , на постанову слідчої СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Марко О.І. від 01.11.2019 р. про закриття кримінального провадження №0000023 від 25.01.2019 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України задоволено.

Постанову слідчої СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Марко О.І. від 01.11.2019 р. про закриття кримінального провадження №0000023 від 25.01.2019 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України скасовано. (т.1 а.с.24-25)

Постановою слідчого відділу Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання його потерпілим кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. (т.1 а.с.30)

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.07.2020 року скаргу задоволено.

Скасовано постанову старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Дмитріва Р.М. від 01.09.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001183 від 07.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. (т.1 а.с.162)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Марко О.І. про відмову у визнані потерпілим від 11 червня 2020 року по кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 задоволено частково.

Скасовано постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Марко О.І. про відмову у визнання потерпілим від 11 червня 2020 року по кримінальному провадженні, яке винесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019.

Зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Марко О.І. повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22 травня 2020 року та від 03 червня 2020 року.

В решті вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено. (т.1 а.с.33-34)

Постановою ст. інспектора СД Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області від 07.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 р., за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України. (т.1 а.с. 37-38)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.09.2020 року скаргу адвоката Шмайхеля А.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову інспектора СД Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Савчин М.Б. про відмову у визнанні потерпілим від 07 вересня 2020 року по кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 задоволено повністю.

Скасовано постанову старшого інспектора СД Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Савчин М.Б. про відмову у визнанні потерпілим від 07 вересня 2020 року по кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019. (т.1 а.с. 41-42)

29.12.2020 року старшим інспектором СД Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023від 25.01.2019 р., за одзнаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. (т.1 а.с.44-45)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2021 року скаргу адвоката Шмайхеля А.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення дізнавача СД Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим задоволено.

Постанову старшого інспектора СД Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Савчин М.Б. від 29 грудня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000023 від 25.01.2019 скасовано.

Зобов`язано старшого інспектора СД Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Савчин М.Б. повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 листопада 2020 року. (т.1 а.с. 48-49)

15.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність дізнавача ВП №4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області. (т.1 а.с.56)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львові від 19.04.2021 року зобов`язано дізнавача сектору дізнання ВП №4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0003514 від 02.04.2021 року та прийнято процесуальне рішення відповідно до вимог ст. 110 КПК України, про що повідомлено заявника у встановленому законом порядку. (т.1 а.с. 57-58)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2021 року виправлено описку в описовій та резолютивній частині ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2021 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність дізнавача ВП №4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області та зобов`язання до вчинення дій (справа №466/7318/20, провадження №1-кс/466/773/21, а саме в описовій та резолютивній частині ухвали номер кримінального провадження замінити на правильний: №0000023 від 25.01.2019 року. (т.1 а.с.59)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.08.2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність дізнавача СД ВП №4 ЛУРП ГУНП у Львівській області Файтельсон А. щодо відмови у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 25.01.2019 задоволено частково.

Визнано бездіяльність дізнавача СД ВП №4 ЛУРП ГУНП у Львівській області протиправною.

Визнано бездіяльність наглядового прокурора у кримінального провадження № 0000023 від 25.01.2019 року протиправною.

Постанову дізнавача СД ВП №4 ЛРУП ГУНП у Львівській області від 19 травня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2019 скасовано.

В решті вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено. (т. 1 а.с.66-68)

04.10.2021 року дізнавачем сектору дізнання ВП №1 ЛРУП № ГУ НП у Львівській області Грабарєву О.Б. на його клопотання від 01.10.2021 року надано відповідь в якій повідомлено, що його клопотання розглянуто та на даний час у досудовому розслідуванні проводяться всі необхідні слідчі дії з метою всебічного, повного та неупередженого розслідування. (т.1 а.с.72)

06.02.2023 року дізнавачем сектору дізнання ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області надана відповідь представнику ОСОБА_5 з якої вбачається, що 20.12.2022 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000023 у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. (т.1 а.с.202)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Андрусишин М. про закриття кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 23.01.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України задоволено.

Кримінальне провадження №0000023 від 23.01.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України закрито у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. (т.1 а.с.203-204)

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.05.2023 року апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Шмайхеля А.К. задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова ві 20 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000023 скасовано.

У задоволенні клопотання прокурора Андрусишин М.О. від 09 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000023 відмовлено. (т.1 а.с.215-2018)

З довідки про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000023 зокрема вбачається, що 25.06.2023 року матеріали вказаного кримінального провадження було повернуто до СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області для подальшого досудового розслідування, та наданий час досудове розслідування триває. (т.2 а.с.6-9)

Відповідно до ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 8, 55 Конституції України передбачають, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Право та порядок відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені ст. 1176 ЦК України.

Так, згідно із ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Разом, з цим, суд дійшов переконання, що підстави для застосування даних положень відсутні, оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності по відношенню до позивача обставин, про які йдеться у диспозиції ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а відтак, можливості отриманням ним шкоди у зв`язку з цим.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Так, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у випадку, передбаченому статтями 1173, 1174 ЦК України є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.

Наведене узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17 (провадження№12-199гс18), у пунктах 5.6 і 5.7 постанови якої зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. При цьому надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Зі змісту ч.1 ст.4ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, беззаперечним є те, що позивач особисто або через свого представника у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000023 звертався, зокрема із скаргами про скасування постанов про відмову у визнанні його потерпілим, а також зі скаргою про скасування постанови про закриття такого кримінального провадження.

Разом з цим, аналізуючи надані сторонами докази у своїй сукупності з обставинами справи, суд дійшов переконання, що доводи позивача зводяться виключно до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими/дізнавачем у кримінальному провадженні, відкритому на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04.01.2019 у справі №1-кс/461/80/19 за скаргою ОСОБА_1 щодо складання завідомо неправдивого висновку експертом ЛНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0001183.

В свою чергу, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого чи прокурора та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; факт задоволення ухвалою слідчого судді скарг ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не є доказом такої моральної шкоди, а лише механізмом реалізації права останнього на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, що відповідає висновку, який міститься у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 638/12068/16-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд звертає, також, увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Для встановлення розумності строку тривалості кримінального провадження за практикою Європейського Суду з прав людини слід встановити кілька взаємопов`язаних критеріїв: складність справи; поведінка заявника; поведінка правоохоронних, судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника.

Позивач не довів перед судом жодними реальними доказами про протиправність діяння (дій чи бездіяльності) відповідачів, причинно-наслідкового зв`язку та заподіяння останньому моральної шкоди,а лише обмежився абстрактним твердженням, що така тривалість кримінального провадження вже сама по собі є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано суду доказів, які б вказували на те, що він пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів.

Враховуючи наведене, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують завдану йому шкоду відповідного розміру, обґрунтовану моральну шкоду, відсутні також докази про причинний зв`язок між шкодою і діями відповідачів, заподіювачів шкоди. Таким чином, суду не представлено доказів на підтвердження вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди, як і наявність такої. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування триває, а тому, на думку суду, загалом вимоги позивача є передчасними.

Позивачем також не обґрунтовано доказами і розмір заявленої моральної шкоди, зокрема, не зазначено, з чого саме позивач виходив при визначенні суми в 700 000,00 грн., а відсутність в законодавстві обмеження щодо максимального розміру відшкодування не може бути підтвердженням визначення такого розміру.

Слід також зазначити, що передбачене законодавством відшкодування моральної шкоди не може бути засобом для безпідставного збагачення.

Із врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, Галицької окружної прокуратури м. Львова, за участю третіх осіб, що не заявляють позовних вимог: ГУ НП у Львівській області, Львівська обласна прокуратура про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю службових осіб органу державної влади відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач: Відділ поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження м. Львів, вул. Ак. Кучера, б. 5.

Відповідач: Галицька окружна прокуратура міста Львова, місцезнаходження за адресою: м. Львів, вул. Богомольця, 9.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Головне управління Національної поліції у Львівській області, , місцезнаходження за адресою: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, б. 3.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Львівська обласна прокуратура, , місцезнаходження за адресою: м. Львів, пр. Т.Шевченка, 17/19.

Повний текст рішення складений 07.03.2024.

Суддя Мартьянова С.М.