КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/2778/23 Головуючий у 1 інстанції: Шролик І.С.

Провадження №22-ц/824/1084/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н 17.04.2012 року, яка складається з наступного:

- 217232,41 грн - заборгованість за кредитом;

- 30412,29 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- cудові витрати у розмірі 3714,67 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 квітня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31 жовтня 2022 року заборгованість за кредитом/

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 17 квітня 2012 року, яка виникла станом на 31 жовтня 2022 року в розмірі 247644,70 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 217232,41 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом - 30412,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3714,67 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 липня 2023 року адвокат Завойко Д.І. - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у заяві позичальника від 06.11.2018 року процентна ставка не зазначена. Однак, банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості відповідно до заяви-анкети від 17.04.2012 року, посилається зокрема на витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite Infinite, VISA Signature та витяг з умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, додані до позовної заяви копії документів не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

На думку апелянта, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15. Окрім того є неможливим застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що виписка за договором № б/н за період з 28.11.2019 по 31.10.2022 (тобто за період, зазначений в роздруківці заборгованості за договором), додана до позовної заяви містить в розділі «деталі операції» графу «списання відсотків за користування кредитного ліміту», де зазначено розмір списаних за період з 28.11.2019 по 01.11.2022 відсотків. Таким чином, загальний розмір нарахованої позивачем заборгованості за списаннями відсотків за вказаний період становить 121 281,55 грн. При цьому, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування вказаного виду зобов`язання та включення його в загальний розмір заборгованості за кредитом, оскільки зазначена процентна ставка взагалі жодним документом, доданим до позовної заяви не передбачена.

Окрім того, витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та витяг з умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису апелянта, тому їх не можна розцінювати як частину підписаної відповідачем заяви від 17.04.2012, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також апелянт зазначає, що до первісної позовної заяви додано виписку за договором б/н за період з 03.03.2018 року по 28.12.2022 року, яка не містить даних, які б підтверджували взаємозв`язок цієї виписки з кредитним договором, зазначеним у позовній заяві. Позивачем також не додано доказів, які б підтверджувати видачу ОСОБА_1 кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , операції по яких зазначені у виписці за кредитним договором, а також доказів повноваження особи, яка здійснила підпис на виписці, на її оформлення та підписання.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення. Судом обґрунтовано встановлено, що 06.11.2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит від позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_3 зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 626 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2022 року в розмірі 247644,70 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 217232,41 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом - 30412,29 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Впродовж тривалого проміжку часу використовувала кошти на власні потреби. Періодично погашала кредитну заборгованість, здійснювала поповнення картки. Так 24 квітня 2021 року відповідачем повністю погашений залишок заборгованості, який становив нульовий баланс. 13 травня 2021 року відповідач здійснює готівкове поповнення своєї картки на суму 118000 грн, погашає кредитну заборгованість й в подальшому використовує як власні кошти, так й кредиті. Аналогічне погашення кредитних коштів на суму 130000 грн. відбувалось 25 червня 2021 року, 29 червня 2021 року на суму 82000 грн.,03 вересня 2021 року на суму 220000 грн шляхом поповнення готівкою. В листопаді 2021 року відповідач повністю погашає наявну заборгованість в сумі 210000 грн. й виходить на позитивний баланс 521,68 грн. Останнє значне надходження й поповнення кредитного рахунку відповідачем відбулось в січні та в лютому 2022 року. Надалі впродовж 2022 відповідач лише використовувала кредитні кошти без їх поповнення, що й призвело до виникнення наявної заборгованості.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі фактично використаних відповідачем кредитних коштів 217 232,41 грн, є правомірними та обґрунтованими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Позичальник не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювання розірвання договору, та активно користується кредитною карткою, що свідчить про прийняття позичальником умов банківського обслуговування.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки також тим, що до грудня 2021 року позичальник регулярно користувалася кредитними коштами, використовуючи їх та здійснюючі повне погашення разом із нарахованими відсотками за користування кредитними коштами.

Заборгованість, яка є предметом судового розгляду утворилась фактично з 16 грудня 2021 року по 31 жовтня 2022 року в період дії, підписаних між сторонами та узгоджених умов паспорту споживчого кредиту із визначеними розмірами відсотків за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав доведеним та обґрунтованим розмір відсотків 30412,29 грн, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , який виник в період з 16 грудня 2021 року по 31 жовтня 2022 року, тому що даний розмір відсотків узгоджений між сторонами, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Встановлено, що 17 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З наданої позивачем анкети-заяви встановлено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також витяг з тарифів.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 згідно кредитного договору отримала картку № НОМЕР_3 , дата відкриття 06 листопада 2018 року, термін дії листопад 2022 року, тип картки MasterCard World Elite (а.с. 38).

З довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 встановлено, що ліміт за кредитною карткою змінювався, станом на 28 листопада 2019 року становив 210000,00 грн (а.с. 37).

У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20 липня 2021 року отримала картку типу преміальна картка World Elite (кредитний ліміт до 400 000,00 грн) (а.с. 40-43).

З тарифу обслуговування кредитних карт World Elite вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 0,0001 % річних за користування кредитним лімітом в пільговий період та 3,1 % (37,2 % на рік) за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду, вказано розміри комісій та штрафів та розмір щомісячного платежу (а.с. 40-43).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31 жовтня 2022 року становить 247644,70 грн, з яких: 217232,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30412,29 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 9-14).

Позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача ОСОБА_1 зі зазначенням операцій, дати проведення та суми валютування й залишку на картці. (а.с. 15-36).

Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві та у паспорті споживчого кредиту. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір.

Крім того, позичальнику (відповідачеві) роз`яснено, що умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язувався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також враховуючи принцип суперечливої поведінки, не можна стверджувати про порушення споживчих прав відповідача, оскільки останній отримував неодноразово в цьому ж банку інші картки, після закінчення їх дії.

Банком виконано свої зобов`язання, а саме, на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, яка додається до позову, а відповідачеві надано у користування кредитну картку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та стягнення заборгованості за процентами, оскільки матеріали справи містять докази, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами, а тому, наявні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що додані до позовної заяви копії документів не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач отримує послуги від банку - позивача з 2012 року, тому вважає, що у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг. Крім того, відповідач не заявляв ні в позасудовому порядку, ні в суді про порушення його прав або інтересів. При використанні кредитної карти, та виконань умов кредитного договору, фактично погоджувався з ними та користувався кредитними картами 10 років.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовної заяви додано виписку за договором б/н за період з 03.03.2018 року по 28.12.2022 року, яка не містить даних, які б підтверджували взаємозв`язок цієї виписки з кредитним договором, зазначеним у позовній заяві, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з наданої позивачем виписки по рахунку, вбачається що відповідач частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Впродовж тривалого проміжку часу використовувала кошти на власні потреби. Крім того з даної виписки встановлено рух коштів зокрема за кредитною карткою № НОМЕР_4 , яка видалась позивачем відповідачу, що підтверджується довідкою банку про видачу кредитної картки (а.с. 38).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не додано доказів, які б підтверджувати видачу ОСОБА_1 кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , операції по яких зазначені у виписці за кредитним договором, а також доказів повноваження особи, яка здійснила підпис на виписці, на її оформлення та підписання, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки такі доводи не узгоджуються з матеріалами справи, враховуючи те, що позивачем надано виписки за договором № б/н за період з 06.11.2018 року по 03.11.2022 року саме за кредитними картками № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 . Вказана виписка підписана керівником Напрямку операційного обслуговування ГО - Івановою Н.М. (а.с. 15-36). Крім того з довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 встановлено, що 06.11.2018 відповідачу видано кредитну картку № НОМЕР_4 , ліміт за кредитною карткою змінювався, станом на 28 листопада 2019 року становив 210000,00 грн (а.с. 37).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий суддя Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник