ПОСТАНОВА

іменем України

13 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/4987/18

провадження № 22-ц/4809/408/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна,на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 листопада 2023 року у складі судді Кулінки Л.Д.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом від 31 травня 2018 року за ним визнано право власності на частки нерухомого та рухомого майна, а саме на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_1 , на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_2 та на 1/4 частину автомобіля марки Volkswagen модель Golf 3 Variant 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказував, що спадкове майно перебуває у користуванні відповідача, до якого він доступу не має. Посилався на те, що неодноразово звертався з заявами до поліції та за висновками за результатами проведених ними перевірок від 13 травня та 15 травня 2017 року невістка позивача - ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях будинку, на його прохання надати ключі для виготовлення дублікатів для безперешкодного доступу до своєї власності отримує відмови. Щодо встановлення графіку користування автомобілем відповідачка взагалі і чути нічого не бажає, говорить, що все майно належить лише їй та її дочці. Зазначав, що такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у неможливості користування власністю, спаплюженням відносин з онукою через постійні сварки з її матір`ю, душевним болем та емоційною образою.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд усунути перешкоди у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, а саме будинком АДРЕСА_1 ; будинком АДРЕСА_2 , автомобілем марки «Volkswagen» моделі Golf З Variant 1.8, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом надання вільного доступу до зазначеного майна; зобов`язати ОСОБА_2 передати йому у постійне користування другий комплект ключів від спірного автомобіля, а також (тимчасово) передати всі ключі від вказаних домоволодінь для можливості виготовлення дублікатів; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20000 грн моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда 08 листопада 2023 рокупозовзадоволено частково. Усунуто перешкоди для ОСОБА_1 у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній сумісній власності з відповідачем, а саме будинком АДРЕСА_1 ; будинком АДРЕСА_2 , автомобілем марки «Volkswagen» моделі Golf З Variant 1.8, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 в постійне користування другий комплект ключів від зазначеного автомобіля, а також передати ключі від вказаних домоволодінь для можливості виготовлення дублікатів з подальшим поверненням переданих оригіналів ключів ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2000 грн, а також судовий збір в сумі 2114,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5300 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Міхальова В.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Міхальова В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача адвокат Мазуренко Н.Ю. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності ОСОБА_3 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині усунення перешкоди для ОСОБА_1 у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, а саме будинком АДРЕСА_2 з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є сином позивача, чоловіком відповідача та батьком третьої особи, про що складено відповідний актовий запис №803 (т.1 а.с.15).

Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 31 травня 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №351, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняли: батько - ОСОБА_1 на 1/4 частку, дружина - ОСОБА_2 на 1/4 частку, дочка - ОСОБА_3 на 1/2 частку, у тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась на її користь мати спадкодавця - ОСОБА_5 . Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_1 , право власності на який підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2018 року №125853886 (т.1 а.с.16, 17).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 31 травня 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №352, після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли батько - ОСОБА_1 на 1/4 частку, дружина - ОСОБА_2 на 1/4 частку, дочка - ОСОБА_3 на 1/2 частку, у тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась на її користь мати спадкодавця - ОСОБА_5 . Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з 1/3 частки у праві власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_2 , право власності на який підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2018 року № 125856355 (т.1 а.с.19, 20).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 31 травня 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №353, після смерті ОСОБА_4 , прийняли спадщину батько - ОСОБА_1 на 1/4 частку, дружина - ОСОБА_2 на 1/4 частку, дочка - ОСОБА_3 на 1/2 частку, у тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась на її користь мати спадкодавця ОСОБА_5 . Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається з транспортного засобу автомобіля марки Volkswagen модель Golf 3 Variant 1.8, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.22).

Як свідчить лист Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області 13 травня 2017 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 невістка не пускає його додому. За даним фактом співробітниками відділу було проведено перевірку та складено висновок від 23 травня 2017 року №18414 на підставі Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю в даних подіях ознак кримінального правопорушення (т.1 а.с.27). Відповідно до висновку за результатами розгляду матеріалів від 22 травня 2017 року Кропивницьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в ході проведення перевірки за зверненням ОСОБА_1 під час опитування ОСОБА_2 пояснила, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає, та повідомила про те, що не бажає впускати останнього до помешкання до вирішення питання в суді (т.1.с.29).

15 травня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з заявою про чинення йому перешкод у користування власністю ОСОБА_2 (т.1 а.с.30).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено вчинення відповідачем йому перешкод у користуванні власністю.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду у повному обсязі, виходячи з такого.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої-другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої-другої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею першою Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті першої Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею першою Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria).

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom).

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №521/18161/15-ц зроблено висновок про те, що, застосовуючи положення Цивільного кодексу України, відповідно до якого власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 дійсно чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користування його власністю, а саме будинком АДРЕСА_1 та автомобілем марки «Volkswagen» моделі Golf З Variant 1.8, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується наявними письмовими доказами по справі.

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду в частині задоволених вимог про усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 1/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_2 , належить на праві власності по 1/4 частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 1/3 частки належить ОСОБА_3 . Власником 2/9 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами згідно з договором купівлі-продажу частки від 26 грудня 2005 року є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Власником 4/9 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом є ОСОБА_7 .

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_2 не проживала та не користувалася 1/12 часткою домоволодіння по АДРЕСА_2 . Матеріали цивільної справи не містять жодних письмових доказів на підтвердження обставин користування відповідачем даним об`єктом нерухомого майна, що спростовує посилання позивача на здійснення ОСОБА_8 перешкод у його користуванні частиною цього домоволодіння.

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині усунення перешкод у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, а саме будинком

АДРЕСА_2 іншій частині доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст.23 ЦК України).

Стягуючи з відповідача на користь позивача 2000 грнморальної шкоди, що є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи,суд правомірно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5300 грн, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги від 15 травня 2017 року, додатком до угоди про надання правової допомоги від 15травня 2017 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25 липня 2018 року №188 та від 23 січня 2019 року №11 у сумі 5300 грн (т.1 а.с.24,25,188,189).

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог про усунення перешкоди у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, а саме будинком АДРЕСА_2 та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна,задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 листопада 2023 рокускасувати в частині задоволених позовних вимог про усунення перешкоди у володінні та користуванні майном, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, а саме будинком АДРЕСА_2 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко