Справа № 183/2176/17
№ 2/183/9/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про:

-визнання недійсним договору іпотеки № /0/3 від 30 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк», посвідченого 30 травня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2131;

-скасування заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер 7297224, накладену на будинок АДРЕСА_1 ;

-внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про виключення запису, реєстраційний номер 1343750, з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою, згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 5207-5208 від 12 грудня 2012 року,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

У травні 2017 ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, в якому просить:

-визнати недійсним договір іпотеки № /0/3 від 30 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк», посвідчений 30 травня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2131;

-скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 7297224, накладену на будинок АДРЕСА_1 ;

-внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису, реєстраційний номер 1343750, з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою, згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 5207-5208 від 12 грудня 2012 року,

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 30 червня 2001 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, що був зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №398.

15 грудня 2004 року ОСОБА_2 за договором дарування набув у власність житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, а саме 27 вересня 2007 року виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району винесено рішення, яким було надано дозвіл на переобладнання зазначеного вище житлового будинку, а також дозволено побудувати гараж, басейн та альтанку. За час проживання в зазначеному будинку, за рахунок спільного сімейного бюджету, спільним трудом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було проведено капітальний ремонт будинку зі збільшенням як загальної так і житлової площі, збудовано капітальний гараж, баню, альтанку, басейн, а також приведено у належний стан земельну ділянку навколо будинку.

18 квітня 2008 року згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків пред`явлений до прийняття житловий будинок з господарськими будівлями прийнято в експлуатацію.

Далі, 24 квітня 2008 року Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, на підставі розпорядження першого заступника голови Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №679 від 23 квітня 2008 року, замість договору дарування від 15 грудня 2004 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований за вищевказаною адресою.

В подальшому фактичні сімейно-шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, тому останні припинили спільне проживання. Наприкінці 2015 року позивач звернулася з позовом про визнання вищезазначеного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи щодо поділу майна подружжя позивачка дізналася, що 30 травня 2008 році між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки №0/0/3 від 30.05.2008 року, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

25 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саєнко Е.В., на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208 від 12.12.2011 року, на належний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок було накладено обтяження №13437520, а саме іпотеку, на користь ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає договір іпотеки недійсним, оскільки такий укладений без її згоди.

У липні 2017 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли заперечення від представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» в якому зазначено, що відповідно до договору факторингу 1, ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кей Колект» право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №, укладеному 02.05.2008 року між банком та ОСОБА_2 .

Щодо відсутності згоди позивача на передачу майна в іпотеку АТ «Укрсиббанк» представник Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» вказує, що перебуваючи у шлюбних відносинах ОСОБА_2 набув у власність спірне майно - житловий будинок за вищевказаною адресою, яке не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Статус спільно сумісної власності майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто в судовому порядку лише 17.01.2017 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №183/6185/15. А станом на день вчинення правочину майно перебувало у особистій власності ОСОБА_2 , та укладаючи договір іпотеки, останній п. 1.4 свідчив про те, що предмет іпотеки не порушує права та інтереси третіх осіб.

У вересні 2017 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло заперечення проти позову від приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської А.В., яка зазначила, що письмова згода ОСОБА_1 на підписання договору іпотеки №/0/3 від 30.05.2008 року надавалася 30.05.2008 року, її оригінал знаходиться в матеріалах нотаріальної справи, належним чином копію останньою надано суду.

У березні 2021 року до Новомосковського міськрайонного суду надійшло пояснення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в якому представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 при укладені правочину запевнив та надав відповідні належні докази того, що відчужуване майно перебувало в особистій приватній власності та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача зауважує, іпотекодержатель не міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, що набуло такого статусу за рішенням Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року, що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично перебували у шлюбних відносинах, до 2015 року проживали однією сім`єю, і в 2008 році останній отримав кредит на споживчі потреби, на думку ТОВ «Кей-Колект» позивач достовірно знала про укладання іпотечного договору, але звернулась з позовом до суду із спливом строку позовної давності, про що до матеріалів справи 07.10.2020 року з боку ТОВ «Кей-Колект» було подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не відомі.

Представник ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з`явився, про дачу, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не відомі.

Представник АТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явився, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська А.В. в судове засідання не з`явилась, у заперечені проти позову попросила суд розглядати справу за її відсутність.

Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року відкрито провадження по справі (т. 1 а.с. 38).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року зобов`язано приватного нотаріуса міського нотаріального округу Римську А.В. надати суду належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо договору іпотеки №/0/3 від 30.05.2008 року зареєстрованого в реєстрі за №2131 (т.1 а.с. 112).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на нерухоме майно, внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, призначено судову почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с.132-134).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року провадження у цивільній справі поновлено (а.с. 158-159).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 року зобов`язано ОСОБА_1 надати суду додаткові матеріали для проведення судової експертизи (т. 1 а.с. 188-189).

Відповідно до розпорядження №822 від 22 листопада 2018 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи через закінчення повноважень судді Майної Г.Є.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи від 22.11.2018 року головуючою суддею по справі обрано Сороку О.В. (т. 1 а.с. 212)

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року призначено почеркознавчу експертизу по справі (а.с. 223-224).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року поновлено провадження по справі (т.2 а.с. 30).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світлани Юріївни примірники довіреностей, виданих Вишневською Діаною Сергіївною (т. 2 а.с. 109-112).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2022 року призначено повторну судову почеркознавчу експертизу та витребувано у позивача матеріали, необхідні для проведення повторної судової почеркознавчої експертизи згідно клопотання експерта (т. 2 а.с. 141-144).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі (т.2 а.с. 168-169).

У відповідності до поданої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30 червня 2001 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №398 (т. 1 а.с. 10).

Згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків від 18 квітня 2008 року прийнято в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12-13).

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майно від 24.04.2008 року, виданого взамін договору дарування від 15.12.2004 року за №1-2730, будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 (т.1 а.с. 20).

Згідно витягу №18635017 Новомосковського районного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2008 року, будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 24.04.2008 року виданим Новомосковською районною державною адміністрацією (т. 1 а.с. 21).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22-26).

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0 від 30 травня 2008 року банк зобов`язується надати ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті, Долар США, у розмірі 17 7000,00, що дорівнює еквіваленту 85 8804,00 гривень, за курсом НБУ на день укладання договору. З метою забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту банком приймається застава нерухомості, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також порука ОСОБА_1 , позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у повному обсязі в термін до 01 червня 2018 року (т.1 а.с. 66-69).

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська А.В. надала до суду засвідчену нею заяву, зареєстровану в реєстрі за №2130, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дає згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_2 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будинок який передається в іпотеку, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як такий, що набувався у період перебування зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 123).

На виконання ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року Міністерство внутрішніх справ України Дніпропетровський науково-дослідницький експертно-криміналістичний центр надіслав висновок експерта №19/104-7/7/279 від 22 травня 2020 року, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» заяви, складеної на ім`я приватного нотаріуса ДМНО Римської від імені Вишневської Д.С. від 30 травня 2008 року за №2130 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 51-56).

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу визнання недійсним договору іпотеки без згоди іншого співвласника, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону N 898-IV передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі N 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі N 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі N 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа, контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток.

Водночас, Верховний Суд України, дійшовши таких правових висновків у зазначених справах, не відступав від правового висновку, викладеного у раніше прийнятій постанові від 23 травня 2012 року у справі N 6-37цс12, у якому зазначив, що відповідно до статті 578 ЦК України, а також спеціальної норми - частини другої статті 6 Закону N 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Тобто якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", заява N 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява N 17862/91, § 31?32; від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі "S. W. проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92, § 36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі N 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі N 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі N 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Між тим, оцінюючи висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідницький експертно-криміналістичний центр №19/104-7/7/279 від 22 травня 2020 року, разом з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, вважає за необхідне визнати такий висновок не належним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, в ході розгляду цієї справи, судом двічі призначалися почеркознавчі експертизи.

Так, 20.09.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області проведення експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.1, а.с. 132-134).

Для проведення цієї експертизи судом направлялися: два томи справи №183/2176/17: том 1 - на 151 арк., том 2 - на 39 арк., з підшитими на аркушах справ - досліджуваним документом та порівняним матеріалом; заява складена на ім`я приватного нотаріусу приватного нотаріуса ДМНО Римської від імені Вишневської Д.С. від 30 травня 2008 року, зареєстрованій в реєстрі за №2130 - на 1 арк. (т. 1 а.с. 167); зразки почерку та підпису та підпису ОСОБА_1 : - вільні: «книга обліку доходів і витрат підприємця для платників єдиного податку» з 2000по 2008 роки, додаткова декларація з податку на доходи фізичних осіб за 03.2011 року - на 2 арк.. довідка №220 від 19.08.2014 року з додатками - на 9 акр., договір оренди приміщення від 11.04.2005 року - на 5 арк., узгодження, реєстраційний №162 від 09.11.2009 року - на 1 арк., заява про включення в план перевірки від 02.12.2009 року на 1 арк., «акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору оренди нежитлового приміщення №1Н/А/8» від 27.04.2004 року - на 1 арк., «акт здачі-приймання приміщень до договору оренди нежитлового приміщення №1Н/А/7» від 25.08.2004 року - на 1 арк., додаток №3 до «договору оренди нежитлового приміщення №1Н/А/7» від 25.08.2004 року - на 3 арк., додаток №1 «к договору оренди нежитлового приміщення №1Н/А/7» від 25.08.2004 року - на 1 арк., звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2006 року - на 1 арк., заява про припинення платника податків від 06.08.2009 року - на 1 арк., договір від 04.02.2006 року - на 2 арк., податковий розрахунок (форма №1ДФ) за 2 квартал 2006 року - на 1 арк., податковий розрахунок (форма №1ДФ) за 2 квартал 2004 року - на 1 арк., ярлик-розписка від 12.03.2010 року на 1 арк., розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове держане пенсійне страхування за 2009 рік - на 1 арк., звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2009 року - на 1 арк., опис пакета пачок документів СПОВ-ОС від 12.03.2010 року з двома додатками - на 3 арк., декларація про доходи з 01.01.2011 по 01.03.2011 роки - на 2 арк., декларація про доходи з 01.01.2009 по 01.12.2009 роки - на 2 арк., декларація про доходи з 01.01.2010 року по 01.09.2010 роки, - на 2 арк., пам`ятка орендатора від 01.02.2006 року - на 1 арк., « акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору оренди нежитлового приміщення №1Н/А/8» від 27.04.2004 року - на 1 арк., накладна №73 від 02.10.2007 року - на 1 арк., накладна №28 від 06.04.2007 року на 1 арк., накладна №5 від 10.10.2006 року - на 1 арк., «додаток №2 до договору суборенди №А-01/11/05-1» від 12.11.2005 року - на 1 арк., розписка про одержання звіту до Пенсійного фонду України 01.30.2010 року з двома додатками на 3 арк., договір від 15.06.2007 року - на 2 арк.., специфікація до договору №24 від 06.05.2007 року - на 1 арк., опис пакета пачок документів СПОВ від 21.03.2007 року - на 1 арк., два ярлика-розписки від 21.03.2005 року, список осіб, які працюють або працюють в роботодавця у звітному році від 21.03.2005 року, шість індивідуальних відомостей про застраховану особу від 21.03.2005 року, заява на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності від 17.02.2006 - на 1 арк.; - експериментальні: на 12 арк. (т. 1 а.с. 137-148).

На виконання цієї експертизи, судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз у серпні 2019 року повідомив суд про неможливість надання висновку експерта у цивільній справі. Вивченням всіх наданий зразків позивача встановлена варіативність підписного почерку, у зв`язку з чим, 02.05.2019 року судовим експертом було порушене клопотання вих. №1509/1938-08-19 з проханням надати: електрофотокопію паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 високої якості; вільні зразки підпису ОСОБА_1 за 2001-2005 роки, що мають знаходитись в заявах, особистих паперах, бажано в нотаріально посвідчених документах у максимально можливій кількості; оригінал довіреності від 17.08.2015 року, що посвідчена приватним нотаріусом Гугель С.Ю. та зареєстрована в реєстрі за №1293 (або надати згоду на використання як умовно-вільного зразка електрокопію вказаної довіреності); оригінал довіреності від 18.09.2017 року, що посвідчена приватним нотаріусом Гугель С.Ю. та зареєстрована в реєстрі за №1752 1293 (або надати згоду на використання як умовно-вільного зразка електрокопію вказаної довіреності); згоду на використання у якості умовно-вільного зразка на підпис від імені ОСОБА_1 розташованій у позовній заяві від 17.05.2017 року.

У відповідь на клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи ОСОБА_1 повідомила, що надання вільних зразків підпису останньої за 2001-2005 роки, що можуть знаходитись у заявах, особистих паперах, бажано в нотаріальних посвідчених документах - неможливо надати, у зв`язку із їх відсутністю. Щодо оригіналу довіреності від 17.08.2015 року повідомила, що на сьогоднішній час попередні представники вже не здійснюють своїх повноважень та представництво інтересів здійснює інший адвокат, а отже за домовленістю між довірителем та повіреним оригінал довіреності знищено, а також повідомила що не дає згоду на використання у якості умовно-вільного зразка підпис від імені ОСОБА_1 , оскільки вважає що попередньо наданих зразків підпису в оригіналі у великій кількості достатньо для проведення почеркознавчої експертизи (т.1 а.с. 233-234).

Доручаючи проведення такого ж роду експертизи Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, судовому експерту, крім тих матеріалів, які вже направлялися на проведення експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз додатково було направлено лише Книгу № 99 обліку доходів та розходів підприємця для платників єдиного податку, надану представником позивача (т.2, а.с. 38-41).

У відповідності до п.1.10 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) при вилученні вільних зразків підписів особи, від імені якої виконано досліджуваний підпис, слід відшукувати документи з варіантом підпису, найбільш схожим на підпис, що досліджується. Такі підписи найчастіше зустрічаються у документах, аналогічних досліджуваному.

Між тим, в ході проведення експертизи Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України були використані вільні зразки підпису ОСОБА_1 , жоден з яких не виконаний у документі, що є аналогічним досліджуваному - заяві ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Римською.

Варто звернути увагу, що інші матеріали цивільної справи, в тому числі позовна заява (т.1, а.с. 7), копія паспорта позивача (т.1, а.с. 235), копія довіреності ОСОБА_1 від 17.08.2015 року (т.1, а.с. 38), містять підпис позивача, який стійко видозмінений від інших її вільних підписів, що були використані при проведенні експертизи.

Оцінюючи таку явну видозмінність, тобто варіативність підпису позивачки, суд вважає, що ОСОБА_1 у своєму повсякденному житті використовує наявний підпис, що був направлений для проведення експертизи (т.1, а.с. 137-148), а знаходячись під впливом різного виду чинників, в тому числі проставляючи підпис в документах, які засвідчуються нотаріусом або іншою посадовою особою, застосовує інший варіант підпису, який беззаперечно свідчить про нестійкість підпису, який використовує ОСОБА_1 у своїй практиці.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про недоведеність позову ОСОБА_1 , суду не надано переконливих та беззаперечних доказів того, що при укладенні договору іпотеки №/0/3 від 30 травня 2008, була відсутня з нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 , яка є співвласником предмета іпотеки, а тому суд дійшов до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на нерухоме майно, внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.12, 89,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на нерухоме майно, внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» (), місце знаходження: 04070, м. Київ, вул.Іллінська, 8;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсиббанк», ЄДРПО 09807750, місцезнаходження: пр.Московський,60, м.Харків, 61540

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, місцезнаходження: пр.Д.Яворницького, 59а, м.Дніпро, 49000.

Суддя Сорока О.В.