ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2227/23 Номер провадження 22-ц/814/927/24Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2023 року у складі судді Крючко Н. І.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Гура Людмили Борисівни, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження.

Роз`яснено заявнику право звернутися до суду з відповідним позовом у порядку позовного провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що із поданої до суду заяви вбачається спір про право.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки такого спору щодо спадкового майна немає у зв`язку з відмовою інших спадкоємців від спадщини на його користь, а суд не вказав який саме та між ким може виникнути подальший спір щодо спадкового майна, не зазначив хто є іншим спадкоємцем, з яким у нього може виникнути спір, не встановив між ким існує спір.

Зазначає, що місцевий суд не звернув увагу на те, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно із неможливістю зазначення у свідоцтві родинних відносин із спадкодавцем, а встановлення такого факту законом віднесено до категорії справ окремого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 25.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявою в порядку окремого провадження та просив встановити факт родинних відносин, а саме про те, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві Полтавської області.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що встановлення вказаного факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право на спадщину, що підлягає розгляду в загальному порядку за правилами позовного провадження.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини сьомої статті 19, частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно пункту 1 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20) вказав, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

При розгляді справ про встановлення юридичного факту суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

Відповідно до статті 1212 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (стаття 1223 ЦК України).

У справі, що переглядається, заявник просить встановити факт родинних відносин із спадкодавцем, що впливає на його спадкові права, оскільки за заповітом ОСОБА_2 від 05.05.1999, посвідченим Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 05.05.1999 за реєстровим номером № 1-725, спадкоємцем є її онук ОСОБА_1 , а довести в іншій спосіб, що він є онуком померлої він не може.

За вказаним заповітом на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л. Б. 03.02.2018 заведено спадкову справу № 3/2018, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за номером 61954479.

З постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гури Л. Б. від 27.06.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовився від спадщини, інших заяв до нотаріуса не надходило. Підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії стало відмінність у написані імені матері у свідоцтві про народження батька заявника - ОСОБА_3 , у якому в графі «мати» записано ОСОБА_2 , а в свідоцтві про смерть померла записана ОСОБА_2 , заповіт посвідчений також від імені ОСОБА_2 .

Таким чином, відмова нотаріуса у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за заповітом пов`язана суто з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем у зв`язку з розбіжностями у написанні імені ОСОБА_2 , а необхідність встановлення факту родинних відносин для оформлення права на спадщину не свідчить про наявність спору про право.

Не перевіривши доводів заявника та не встановивши коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 , які претендують на спадщину та оспорювали б право заявника на спадкування за заповітом, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про існування спору про право, який нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

За таких обставин відмова суду у відкритті провадження у справі окремого провадження створює заявнику перешкоди у реалізації права на судовий захист, а оскаржувана ухвала не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом апеляційним судом ухвали суду першої інстанції, підлягають вирішенню при винесенні рішення за результатами розгляду справи по суті заявлених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2023 року -скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Прядкіна