Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4846/23
Провадження № 2-з/711/22/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Булгакова Г.В. розглянувши заяву Черкаської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді цивільна справа № 711/4846/23 за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів.

23.02.2024 міський голова Бондаренко А.В. звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та на праві власності належить ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що на момент звернення до суду з позовом відповідачі були власниками об`єкту нерухомого майна (РНОНМ: 101), що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,6156 га, кадастровий номер: :02:031:0012, власником якої є Черкаська міська рада. З моменту набуття права власності на вищевказане нерухоме майно, відповідачі не оформили правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою під вказаним нерухомим майном та здійснюють фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке фактичне користування. Згідно розрахунку, за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів заборгованості відповідачів становить 164 660,90 грн. З 01.08.2023 ОСОБА_1 став одноосібним власником об`єкту нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ). Будучи абсолютним власником нерухомого майна ОСОБА_1 може вільно розпоряджатися ним на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб, незважаючи на наявний спір щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника землі та унеможливить виконання рішення суду у даній справі за відсутності іншого ліквідного майна відповідачів, а позивачу необхідно буде звертатися до суду з іншими позовними заявами про повернення майна за відчужуваними договорами до нових власників, що призведе до тривалого поновлення інтересів територіальної громади м. Черкаси та нецільового використання бюджетних коштів через необхідність повторної сплати судового збору. Об`єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці позивача є єдиним нерухомим майном у власності відповідача ОСОБА_1 , тому в разі його відчуження це може унеможливити виконання рішення суду у випадку відсутності на рахунках боржника коштів для задоволення вимог стягувана. ОСОБА_2 взагалі безперешкодно, одразу після подачі позовної заяви до суду, відчужила свою частку. На думку позивача, такі дії можуть бути умисними та узгодженими оскільки розуміючи, що на нерухоме майно, може бути звернуто стягнення шляхом реалізації цього майна для забезпечення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, передбачаючи негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання судового рішення про стягнення безпідставно утримуваних коштів за фактичне користування земельною ділянкою, вчиняються дії по відчуженню майна чи його частини на користь інших суб`єктів. Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про намір ухилення від виконання зобов`язань. Вказана обставина вказує на достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке тепер знаходиться у ОСОБА_1 одноосібно, може зникнути (змінити власника), або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці належній позивачеві, не матиме надмірного обтяження для відповідача на час розгляду спору, оскільки спірний об`єкт і надалі перебуватиме у власності відповідача.

Вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Такий правовий висновок щодо розуміння сутності інституту забезпечення позову наведений у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 924/150/17.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема,шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту.

Згідно роз`яснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Судом встановлено, що 27.07.2023 міський голова Бондаренко А.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно збережені кошти у виді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій розташований належний останнім об`єкт нерухомого майна.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним нерухомим майном у власності відповідача ОСОБА_1 , тому останній, маючи намір ухилитися від виконання зобов`язань, може відчужити його на користь третіх осіб, що фактично призведене до неможливості реального поновлення інтересів позивача та унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майно. Твердження представника позивача про відсутність на рахунках відповідачів коштів є припущенням, не підтвердним жодним доказом. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин позивачем не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, а відтак і відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 77-80, 89, 149-153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви Черкаської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. В. Булгакова