Справа № 683/3796/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу № 683/3796/23, 2/683/138/2024 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за ним право власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що спірний житловий будинок, який побудований у 1963 році його дядьком ОСОБА_2 , відноситься до суспільної групи "колгоспний двір" і станом на 15.04.1991 року членами двору були ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 , тобто кожний з них мав право на 1/2 частку даного дворогосподарства. При житті ОСОБА_2 не отримував правовстановлюючий документ на спірний будинок та не проводив його реєстрацію. Вказує, що має право в порядку спадкування за заповітом на зазначений будинок. Проте нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок та реєстрації права власності на нього.

В судове засідання позивач не з?явився, подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, однак подала письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника, проти позову не заперечує.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який на день смерті проживав по АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 має право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , так як при житті він склав на його користь заповіт, посвідчений Березненською сільською радою 16.08.2019 року.

Приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , так як не зареєстровано право власності на даний будинок, відсутній правовстановлюючий документ.

Вище зазначений житловий будинок був побудований ОСОБА_2 у 1963 році, що підтверджується технічним паспортом, складеним 28 серпня 2023 року Комунальним підприємством "Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації".

З довідки виданої старостою Березненського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради 09.10.2023 № 14-10/46 слідує, що домоволодіння відносилось до суспільної групи "колгоспний двір" і станом на 15.04.1991 року головою двору був ОСОБА_2 , членом двору був його дружина ОСОБА_3 .

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до роз?яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про власність ", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи - "колгоспний двір" і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тому спірний будинок є спільною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку (по 1/2 частці).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Після її смерті спадщина відкрилася на 1/2 частку домоволодіння, на яку мав право за законом її чоловік ОСОБА_2 . Він прийняв спадщину, але при житті не оформив своє спадкове право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті спадщина відкрилась на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , на який він мав право як член колгоспного двору (1/2 частка) та в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_3 (на 1/2 частку).

Нотаріусом Голобородьку С.Д. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та реєстрації права власності на нього.

За життя ОСОБА_2 не отримував правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та у встановленому законом порядку не проводив його державну реєстрацію.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта

містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно доч.2ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Правовідносини щодо будівництва садибних будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992року №449«Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не

передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19).

Спірний будинок побудований до 05 серпня 1992 року, а отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до їх спадкоємців.

Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності, тому воно увійшло до складу спадщини після його смерті.

Зазначенні обставини підтверджуються технічним паспортом на житловий будинок, свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , довідкою, виданою старостою Березненського старостинського округу 09.10.2023, заповітом , посвідченим Березненською сільською радою 16.08.2019 року, довідкою, виданою КП "Старокостянтинівське міське БТІ 28.08.203 № 819, довідкою про ринкову вартість майна, повідомленням приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу 20.09.2023 № 204/01-16, матеріалами спадкової справи.

Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід права та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1223 ЦК України: ч. 1 Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. ч. 2 У випадку відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

З огляду на вище викладене позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Острозького, 41, м. Старокостянтинів, Хмельницької області, .

Суддя