КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2778/23 Головуючий у 1 інстанції: Шролик І.С.
Провадження №22-ц/824/1084/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
13 лютого 2024 року м. Київ
Судді цивільної палати Київського апеляційного суду Гаращенка Д.Р. по постанові Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі №756/2778/23, за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н 17.04.2012 року, яка складається з наступного:
- 217232,41 грн - заборгованість за кредитом;
- cудові витрати у розмірі 3714,67 грн судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 квітня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31 жовтня 2022 року заборгованість за кредитом.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 17 квітня 2012 року, яка виникла станом на 31 жовтня 2022 року в розмірі 247644,70 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 217232,41 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом - 30412,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3714,67 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять докази, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами, а тому, наявні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 липня 2023 року адвокат Завойко Д.І. - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що у анкеті-заяві позичальника від 06.11.2018 року процентна ставка не була зазначена.

Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд у тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості відповідно до заяви-анкети від 17.04.2012 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite Infinite, VISA Signature та витяг з умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, додані до позовної заяви копії документів не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

На думку апелянта, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15. Окрім того є неможливим застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що виписка за договором № б/н за період з 28.11.2019 по 31.10.2022 (тобто за період, зазначений в роздруківці заборгованості за договором), додана до позовної заяви містить в розділі «деталі операції» графу «списання відсотків за користування кредитного ліміту», де зазначено розмір списаних за період з 28.11.2019 по 01.11.2022 відсотків. Таким чином, загальний розмір нарахованої позивачем заборгованості за списаннями відсотків за вказаний період становить 121 281,55 грн. При цьому, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування вказаного виду зобов`язання та включення його в загальний розмір заборгованості за кредитом, оскільки зазначена процентна ставка взагалі жодним документом, доданим до позовної заяви не передбачена.

Окрім того, витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та витяг з умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису апелянта, тому їх не можна розцінювати як частину підписаної відповідачем заяви від 17.04.2012, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також апелянт зазначає, що до первісної позовної заяви додано виписку за договором б/н за період з 03.03.2018 року по 28.12.2022 року, яка не містить даних, які б підтверджували взаємозв`язок цієї виписки з кредитним договором, зазначеним у позовній заяві. Позивачем також не додано доказів, які б підтверджувати видачу ОСОБА_1 кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , операції по яких зазначені у виписці за кредитним договором, а також доказів повноваження особи, яка здійснила підпис на виписці, на її оформлення та підписання.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2024 колегія суддів залишила апеляційну скаргу без задоволення а з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року без змін.

Свій висновок обґрунтувала тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та стягнення заборгованості за процентами, оскільки матеріали справи містять докази, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами, а тому, наявні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що додані до позовної заяви копії документів не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач отримує послуги від банку - позивача з 2012 року, тому вважає, що у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг. Крім того, відповідач не заявляв ні в позасудовому порядку, ні в суді про порушення його прав або інтересів. При використанні кредитної карти, та виконань умов кредитного договору, фактично погоджувався з ними та користувався кредитними картами 10 років.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовної заяви додано виписку за договором б/н за період з 03.03.2018 року по 28.12.2022 року, яка не містить даних, які б підтверджували взаємозв`язок цієї виписки з кредитним договором, зазначеним у позовній заяві, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з наданої позивачем виписки по рахунку, вбачається що відповідач частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Впродовж тривалого проміжку часу використовувала кошти на власні потреби. Крім того з даної виписки встановлено рух коштів зокрема за кредитною карткою № НОМЕР_3 , яка видалась позивачем відповідачу, що підтверджується довідкою банку про видачу кредитної картки (а.с. 38).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не додано доказів, які б підтверджувати видачу ОСОБА_1 кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , операції по яких зазначені у виписці за кредитним договором, а також доказів повноваження особи, яка здійснила підпис на виписці, на її оформлення та підписання, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки такі доводи не узгоджуються з матеріалами справи, враховуючи те, що позивачем надано виписки за договором № б/н за період з 06.11.2018 року по 03.11.2022 року саме за кредитними картками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . Вказана виписка підписана керівником Напрямку операційного обслуговування ГО - Івановою Н.М. (а.с. 15-36). Крім того з довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 встановлено, що 06.11.2018 відповідачу видано кредитну картку № НОМЕР_3 , ліміт за кредитною карткою змінювався, станом на 28 листопада 2019 року становив 210000,00 грн (а.с. 37).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.

Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.

Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.

Вважаю помилковим висновок колегії суддів щодо наявності підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у сумі 30412, 29 грн., та таким, що протирічить висновкам Великої падати верховного суду.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В оригіналі анкети - заяви зазначено, що відповідач згодна тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також витяг з тарифів.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 згідно кредитного договору отримала картку № НОМЕР_5 , дата відкриття 06 листопада 2018 року, термін дії 11/22, тип картки MasterCard World Elite (а.с. 38).

З довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 встановлено, що ліміт за кредитною карткою змінювався, станом на 28 листопада 2019 року становив 210000,00 грн (а.с. 37).

У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20 липня 2021 року отримала картку типу преміальна картка World Elite (кредитний ліміт до 400 000,00 грн) (а.с. 40,43).

З тарифу обслуговування кредитних карт World Elite вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 0,0001 % річних за користування кредитним лімітом в пільговий період та 3,1 % (37,2 % на рік) за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду, вказано розміри комісій та штрафів та розмір щомісячного платежу (а.с. 40-43).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31 жовтня 2022 року становить 247644,70 грн, з яких: 217 232,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30412,29 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 9-14).

Позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача ОСОБА_1 зі зазначенням операцій, дати проведення та суми валютування й залишку на картці. (а.с. 15-36)..

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.

Вважаю помилковим висновок суду першої інстанції та колегії суддів з наступних підстав.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку на ім`я ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, зміну умов кредитування, Паспорт споживчого кредиту та копію паспорта відповідача.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Водночас, у зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, та або прострочений відсотків.

Матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки та зміну умов кредитування також не є документами, які можуть посвідчувати погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.

До позову АТ КБ «ПриватБанк» додав паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування. Проте у вказаному паспорті споживчого кредиту визначено умови кредитування для декількох кредитних продуктів - за програмами Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC WorldBlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite та Картка Visa Infinite.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, викладено правову позицію, згідно з якою, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками не має.

Зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 17.04.2012, яка підписана ОСОБА_1 не передбачено обов`язку останнього щодо сплати та розміру відсотків, то підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків відсутні.

Ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вважаю, що при ухваленні колегією суддів постанови про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками є помилковим, та таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду.

Суддя цивільної палати

Київського апеляційного суду Д.Р. Гаращенко