КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2773/2024
Справа № 754/9582/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Таран Н.Г. в м. Київ 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь його повнолітньої дочки ОСОБА_2 в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня пред`явлення позову до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Позов мотивувала тим, що є дочкою ОСОБА_1 , 27 січня 2023 року їй видана довідка № 34/322 про те, що вона є студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій Державного торговельно-економічного університету за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр». 01 жовтня 2021 року позивач досягла повноліття. На даний час проживає в гуртожитку, стипендії не отримує, в зв`язку з навчанням на денній формі не має змоги працювати, а тому перебуває на утриманні своєї матері. В свою чергу, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2023 року і до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 14 липня 2023 року і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ст. 199, 182 СК України, зазначив, що суд не врахував жодної із вказаних у ст. 182 СК України обставин і не дослідив фактичних обставин, в яких перебувають сторони.

Вказував, що суд першої інстанції не з`ясував реальної потреби у матеріальній допомозі для ОСОБА_2 , а також не з`ясував можливість батьків надання такої допомоги, чим прямо порушив вимоги законодавства. В зв`язку з ігноруванням норм права судом першої інстанції розмір аліментів як місячного заробітку був зроблений без будь-яких розрахунків та обґрунтувань.

Вказував, що суд першої інстанції не з`ясував, на якій формі навчання перебуває позивач, на бюджетній чи на контрактній, що має основне значення для встановлення розміру аліментів на час навчання, так як сама сутність аліментів полягає у забезпеченні навчання дитини, і якщо це вже здійснюється за рахунок державних коштів, суд повинен був це врахувати. Однак все, що з`ясував суд, це лікування ОСОБА_2 у стоматолога і отримання консультацій лікаря. При цьому яким чином отримання таких медичних одноразових послуг свідчить про те, що позивач має отримувати допомогу для навчання в розмірі від місячного заробітку апелянта, судом не вказується та не роз`яснюється.

Зауважував, що при поданні заяви ОСОБА_2 надала довідку про навчання, але не надала довідки про свої доходи, адже навчання може передбачати отримання стипендії. За твердженням позивача, вона не отримує стипендію саме зараз, за її твердженням, і це не значить, що дана стипендія не отримувалася раніше і не може бути отримана в майбутньому. Отже, недослідження цього факту судом першої інстанції призвело до невірної оцінки фактів.

Крім того, суд не з`ясував графік навчання позивача, тільки погодився з тим, що позивач навчається на денній формі, не з`ясував, чи часи навчання дійсно становлять весь робочий день, тиждень, оскільки при наявності вільного часу вона може мати змогу підробляти і частково забезпечувати себе.

Щодо можливості надавати фінансову допомогу, пояснював, що наразі не перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак перебуває у фактичних шлюбних відносинах, він є главою сім`ї і повинен забезпечувати себе і дружину. Для своїх непрацездатних батьків він є годувальником, оскільки обидва є пенсіонерами, отримують мінімальний розмір пенсії, прожити на яку неможливо. Тому близько чверті доходу витрачається на забезпечення належних умов проживання батьків.

Пояснював, що його доходом є лише заробітна плата, за липень він отримав 14250 грн, за червень - 8000 грн. На сьогоднішній день, враховуючи склад сім`ї, його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла та допомогу батькам, придбання необхідного одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи.

Зазначив, що ОСОБА_2 просила стягнути з нього аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку щомісячно. Він виявив бажання добровільно сплачувати аліменти щомісячно до закінчення навчання доньки та домовитися про це з нею, але вирішити питання в досудовому порядку не вийшло, так як позивач відмовилась від цього. До досягнення повноліття він стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину. На сьогодні він згоден сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн., що складає прожитковий мінімум з урахуванням його майбутньої індексації. Враховуючи розмір його доходу, він має змогу сплачувати саме таку суму.

Від позивача ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи, що рішення ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів, є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Звертала увагу, що в апеляційній скарзі скаржник посилається на факт, що він як глава сім`ї зобов`язаний утримувати цивільну дружину, з якою веде спільне господарство, однак не надав докази того, що вона потребує матеріальної допомоги. На підтвердження факту утримання непрацездатних батьків відповідачем також не надано будь-яких доказів. Відповідач є працездатною особою та протягом тривалого періоду працює та отримує стабільний та достатній дохід для сплати аліментів. У свою чергу, позивач не має жодного доходу та не має можливості працювати через навчання, повністю перебуває на утриманні матері, яка самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити доньку, що ставить їх обох в скрутне матеріальне становище.

Вказувала, що в 2023 році вона чотири рази проходила лікування у стоматолога, рахунком на оплату та актом наданих медичних послуг підтверджується факт понесення витрат на консультації з лікарями. Згідно з платіжними інструкціями, вартість проживання в гуртожитку за 12 місяців становить більше 13000 грн. Також ОСОБА_2 постійно прагне підвищити рівень своєї професійної кваліфікації, тому проходить додаткові курси з дизайну, за які були сплачені кошти такої її матір`ю. Як вбачається з вищевикладеного, основні витрати позивача йдуть на харчування, одяг, оплату за проживання в гуртожитку, лікарів, оплату курсів та книжки, до необхідне при будь-якій формі навчання, як бюджетній, так і на контракті. В свою чергу, довідкою про навчання у закладі вищої освіти, яка наявна в матеріалах справи, належним чином підтверджується факт зарахування та подальшого навчання у закладі вищої освіти. Довідка містить всі необхідні реквізити та видана уповноваженою особою закладу вищої освіти. При цьому обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття. незалежно від форми навчання, виникає за умови досягнення дочкою сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання та потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі.

Вказувала, що наявними в матеріалах справи доказами належним чином підтверджується потреба ОСОБА_2 у матеріальній допомозі від батька, оскільки на теперішній час всі потреби оплачує її матір, покладає на неї надмірний тягар, що є несправедливим. При цьому не має жодного значення форма навчання та факт отримання позивачем стипендії.

Наголошувала, що стягнення аліментів на утримання позивача як дитини ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків.

Звертала увагу, що внаслідок повномасштабного вторгнення матір позивача ОСОБА_4 була змушена виїхати з рідного міста. Однак, незважаючи на дані обставини, на відміну від відповідача, вона намагається створити для своєї дитини гідні умови життя та забезпечити її найнеобхіднішим.

Вказувала, що право вибору способу стягнення аліментів є безумовним правом стягувача, а платник аліментів не може вимагати зміни способу їх стягнення в даній справі, його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.

Звертала увагу, що ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції просив визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн. щомісячно та надав довідку, що його дохід становить після вирахування податків 8000 грн. Однак в апеляційній скарзі він вже погоджується на 5000 грн. Постає питання, в зв`язку з чим відповідач готовий сплачувати аліменти в розмірі, який становить більше 60 % заявленого ним доходу, при цьому скаржник зауважує, що близько чверті доходу він витрачає на забезпечення належних умов проживання своїх батьків.

Вважала, що саме тому розмір заявленого ОСОБА_1 доходу та його матеріальний стан викликають сумніви та не можуть братися до уваги при ухваленні рішення в справі. Відповідач вводить суд та позивача в оману, задля уникнення сплати аліментів в більшому розмірі. В свою чергу, своїми діями ОСОБА_1 підтвердив, що він має такий заробіток, який дозволяє йому утримувати себе та свою повнолітню дитину. Визначений судом розміру аліментів є обґрунтованим у нинішніх умовах проживання, відповідає вимогам розумності і справедливості і є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є особою працездатного віку, працюючим, частково визнав позовні вимоги, відтак суд приходить до висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 6).

Згідно довідки Державного торговельно-економічного університету від 27 січня 2023 року № 34/322, ОСОБА_2 є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій Державного торговельно-економічного університету, термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «молодший бакалавр»/«бакалавр»/«магістр» - червень 2025 року (а. с. 7).

Згідно довідки про реєстрацію місця особи від 13 вересня 2021 року, з 03 вересня 2021 року по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Також позивачем надано копії талонів № 1691 від 24 лютого 2023 року, № 1788 від 28 лютого 2023 року, № 1946 від 03 березня 2023 року, 17 березня 2023 року, згідно якого нею отримано медичні послуги лікаря стоматолога ТОВ «Стоматологічний центр «Дентал Євро», в сумі 5150 грн., 3480 грн., 4830 грн., 2230 грн. відповідно (а. с. 44 - 47), копію рахунку на оплату № 63425 від 22 серпня 2023 року, виданого ТОВ «Клініка Верум Експерт», на оплату послуг лікарів хірурга-онколога, мамолога в сумі 750 грн. (а. с. 48), копію рахунку ТОВ «Смарт Медикал Центр» від 15 серпня 2023 року, на оплату послуг лікаря мамолога (онколога) в сумі 750 грн. (а. с. 49), копію платіжної інструкції від 28 серпня 2023 року в розмірі 8000 грн., отримувач ДТЕУ, з призначенням платежу «за гуртожиток 2, кімната 79/3, ОСОБА_2 » та в розмірі 1600 грн. від 15 липня 2022 року з призначенням платежу «за проживання влітку, ОСОБА_2 , кім. 79/3» (а. с. 50 - 51), від 14 жовтня 2022 року в розмірі 670 грн. з призначенням платежу «за електроенергію (холодильник, 1 ноутбук), ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 » (а. с. 52), від 01 вересня 2022 року в розмірі 249 грн. з призначенням платежу «на послуги інтернет, ППК: 91079» (а. с. 53).

Мати позивача, ОСОБА_4 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа згідно довідки від 01 вересня 2022 року про взяття на облік, фактичним місцем проживання/перебування зазначене АДРЕСА_3 (а. с. 56).

Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Аграрні системні технології» 25 липня 2023 року, ОСОБА_1 працює у товаристві за основною формою працевлаштування на посаді «Провідний аналітик комп`ютерних систем», сума доходу за період з січня 2023 року по липень 2023 року становить 82137,82 грн. (після оподаткування 67353,01 грн.) (а. с. 64).

Наказом ТОВ «Інтерстарч Україна» від 28 липня 2023 року № 29-к прийнято на роботу відповідача ОСОБА_1 на посаду «Аналітик комп`ютерних систем» за основною формою працевлаштування з окладом 11500 грн., на підставі його заяви від 28 липня 2023 року (а. с. 63).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, ОСОБА_2 обґрунтовувала його тим, що є дочкою ОСОБА_1 та студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету інформаційних технологій Державного торговельно-економічного університету за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр». 01 жовтня 2021 року позивач досягла повноліття. На даний час проживає в гуртожитку, стипендії не отримує, в зв`язку з навчанням на денній формі не має змоги працювати, перебуває на утриманні своєї матері. В свою чергу, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанови Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21).

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, не має змоги працювати в зв`язку з денною формою навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Загальні витрати на навчання ОСОБА_2 за 2022 навчальний рік, доведені позивачем, становлять 10519 грн. і складаються з витрат на оплату проживання в гуртожитку, електроенергії та послуг інтернету, якими вона користується в гуртожитку (8000 + 1600 + 670 + 249 ). Інші витрати, докази понесення яких надані позивачем, навчання не стосуються, а є витратами на медичні послуги.

Вирішуючи питання про розмір цих аліментів, суд першої інстанції врахував, що на даний час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, допомагає матеріально літнім батькам, має невеликий дохід, і з урахуванням вищевикладеного, дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 14 липня 2023 року до досягнення позивачем 23 років за умови продовження навчання. Інші доводи відповідача, зокрема про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд до уваги не прийняв, оскільки позивач просила стягувати аліменти саме в частці від заробітку.

Інших обставин, які мали враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, сторонами не повідомлено.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим, достатнім, справедливим, таким, що може забезпечити потреби дитини, яка продовжує навчання, а також забезпечить рівність обох батьків у виконанні обов`язку з утримання повнолітньої дитини. Визначений судом розміру аліментів відповідає вимогам розумності і є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

В апеляційній скарзі відповідачем наведено суперечливі аргументи про те, що в липні він отримав заробітну плату в розмірі 14250 грн., в червні 8000 грн., що повністю витрачається на щоденні потреби, включаючи комунальні платежі, оплату житла, допомогу батькам, придбання одягу, продуктів, медикаментів, проїзд до роботи, однак при цьому відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) і погоджується на стягнення аліментів в розмірі 5000 грн.

Зважаючи на розмір заробітку (доходу) відповідача, надану ним до суду першої інстанції, який за період з січня 2023 року по липень 2023 року становив 82137,82 грн. (після оподаткування 67353,01 грн.), враховуючи, що з 28 липня 2023 року розмір окладу відповідача становив 11500 грн., висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) узгоджуються як з розміром доведеного доходу відповідача, так і з витратами позивача на навчання за попередній 2022 рік в розмірі 10519 грн., в той час як розмір аліментів 5000 грн., які відповідач просив стягнути з нього, не базуються на будь-якому з цих факторів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Апеляційний суд враховує, що відповідач частково визнав позов, і що виходячи з доказів, наявних у справі, відповідач фактично наполягає на стягненні з нього аліментів у більшому розмірі, ніж було визначено судом, за відсутності для цього будь-яких підстав, та відхиляє ці доводи як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд не з`ясував реальну потребу в матеріальній допомозі для ОСОБА_2 , графік її навчання, можливість підробітку з урахуванням цього графіку, не зажадав від позивача довідки про доходи, а також не з`ясував можливість батьків надання такої допомоги, чим прямо порушив вимоги законодавства, а розмір аліментів як частка всіх видів заробітку (доходу) визначено без будь-яких розрахунків та обґрунтувань.

Доводи апеляційної скарги, що надання медичних одноразових послуг позивачу не доводить необхідність отримання нею допомоги на навчання, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки з висновків суду першої інстанції не вбачається, що ці витрати враховувалися судом під час визначення розміру аліментів.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не встановив форму навчання ОСОБА_2 , не ґрунтуються на вимогах закону та правових висновках Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20, де зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, та відхиляються апеляційним судом.

Судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів були враховані повідомлені відповідачем обставини про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах і несе витрати на ведення спільного господарства у них, утримує непрацездатних батьків, відтак повторне посилання на ці обставини в апеляційній скарзі не спростовує правильності висновків суду.

Не підтверджені будь-якими доказами, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 виявив бажання добровільно сплачувати аліменти щомісячно до закінчення навчання доньки та домовитися з нею про це, однак остання відмовилися вирішувати питання в позасудовому порядку.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.