Справа № 178/766/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого Цаберябого Б.М.,

при секретарі Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину цього майна та виділення її в натурі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що 02 березня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 02 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2020 року шлюб, зареєстрований 02 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 07 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_1 вказує, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було набуто майно, яке підлягає розподілу, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_2 , а також автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Загальна вартість всього спільно нажитого вищезазначеного майна складає 253143 грн., а вартість частини складає 125571,50 грн. ОСОБА_1 вважає, що їй має бути виділено у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 має бути виділено житловий будинок по АДРЕСА_2 та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Тому, з урахуванням наведеного, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом та просить: визнати житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 ; розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 виділити житловий будинок по АДРЕСА_2 та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Перерахувати ОСОБА_2 компенсацію в сумі 4621,50 грн. у відповідності до рівності часток у спільній сумісній власності. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 1397,57 грн. судового збору та 5000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що заявлені позивачкою позовні вимоги є безпідставними та належним чином необґрунтованими. В задоволенні позову просив відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості третьої особи ОСОБА_3 пояснила, що у 2018 році продала автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , подальша доля вказаного автомобіля їй невідома. Проти визнання права власності на зазначений автомобіль за іншою особою не заперечує.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що у липні 2019 року він продав за генеральним дорученням ОСОБА_2 автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 2500 доларів США, однак до цього часу ОСОБА_2 зазначений автомобіль на себе не оформив.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути частково задоволені з огляду на наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 02 березня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2020 року шлюб, зареєстрований 02 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 07 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За період шлюбу сторонами було придбано: житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_2 , а також автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу серії ВАА № 269672, посвідченого 04 грудня 2003 року державним нотаріусом Лісняк В.В., вбачається, що житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 .

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області, ухваленим 13 вересня 2022 року у справі № 178/80/22 визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності на частину зазначеного житлового будинку.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання про поділ цього майна суд враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як зазначено у ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд приймає до уваги доводи позивачки, що загальна вартість всього спільно нажитого вищезазначеного майна складає 253143 грн., а вартість частини складає 125571,50 грн.

Позивачка вважає, що їй має бути виділено у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 має бути виділено житловий будинок по АДРЕСА_2 та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Оскільки загальна вартість всього спільно нажитого вищезазначеного майна складає 253143 грн., а вартість частини складає 25571,50 грн., позивачкою було перераховано на особовий рахунок суду 4621,50 грн., які вона вважає мають бути сплачені відповідачу у відповідності до рівності часток, як грошова компенсація.

Наведені обставини обумовлюють висновок суду про те, що придбаний в період шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін, 1/2 частина якої має належати позивачці, що обумовлює задоволення позову в цій частині. Право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 вже визнано за позивачкою рішенням суду. Але автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, д/н НОМЕР_1 , на час розгляду справи згідно реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_3 , тобто не є власністю жодної з сторін, тому не може бути визнаним спільною сумісною власністю сторін, розділений між сторонами за правилами ст.ст. 69-71 СК України. Тому суд не вбачає можливості задоволення позову в частині автомобіля. Але приймаючи до уваги, що вказаний автомобіль фактично перебуває в користуванні відповідача, суд вважає що відповідач має кращу можливість здійснювати право власності стосовно домоволодінням в с.Адамівка, яке розташоване за межами місця проживання сторін, ніж позивачка, яка транспортного засобу не має. Таким чином суд приходить до висновку про виділення позивачці у власність будинку з господарськими будівлями в с.Гримуче, а відповідачу у власність будинку з господарськими будівлями в с.Адамівка. А різниця в вартості виділеного майна 42421,50 грн. має бути стягнена з позивачки на користь відповідача. Часткове задоволення позову за правилами ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат - 1302 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 263, 268 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2

Розділити спільне суспільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 і виділити:

- ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 42421,50 грн. грошової компенсації різниці вартості виділених часток майна.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 1302 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу, всього 6302 грн..

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя: Б. М. Цаберябий

р