Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р.

м. Київ

справа № 755/467/24

провадження № 2/755/1203/24

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

учасники справи:

представник позивача - Борецький В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти в сумі у сумі 635 169,60 грн., 3% річних в сумі 49 543,23 грн., інфляційні втрати в сумі 234 598,32 грн., та судовий збір в сумі 9 193,11 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2018 року між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому в строк та на умовах, визначених цим Договором укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 Дніпровському районі». На виконання умов п.п. 1.1, 1.2 та 3.2.1 попереднього договору позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено 1 260 974,52 грн. на користь ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», що становить 100% вартості квартири. За умовами п. 1.2 Договору, основний договір сторони зобов`язались укласти протягом 60 календарних днів з дня державної реєстрації майбутнім продавцем права власності на майно. За умовами п. 4.1 Договору, сторони домовились про те, що на того, хто необґрунтовано відмовляється (ухиляється) від укладення основного договору, у визначений п. 1.2 цього договору термін та на визначених умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від укладення основного договору. Позивач з 03.08.2021 року перебуває за кордоном, однак з серпня 2018 року до моменту виїзду не отримував повідомлень відповідача щодо готовності майна, його державної реєстрації та необхідності укласти основний договір. 30.09.2023 року представник позивача Борецький В.В. звернувся до ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» із заявою про укладення основного договору. Однак відповідачем листом від 13.10.2023 року повідомлено, що попередній договір припинив свою дію 18.05.2021 року та просив надати реквізити для повернення коштів - вартості квартири. Однак станом на 23.12.2023 року кошти позивачу не повернуто, відповідач продовжує ними безпідставно користуватись, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду у порядку положень статті 1212 ЦК України.

15.01.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно збережених коштів, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження.

15.02.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.

22.02.2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва письмовий відзив на позовну заяву відповідача ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» повернуто відповідачу, у зв`язку із пропуском процесуального строку подачі відзиву та відсутністю клопотання про поновлення такого строку.

Представник позивача Борецький В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник відповідача ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд приходить до наступного.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України»)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до змісту ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як убачається з матеріалів справи, 01.08.2018 року між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. попередній договір купівлі-продажу квартири, реєстровий № 5469, за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому в строк та на умовах, визначених цим Договором укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 Дніпровському районі». Вартість майна складає 1 260 974,52 грн. (а.с. 58-61)

На виконання умов п.п. 1.1, 1.2 та 3.2.1 попереднього договору позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено 1 270339,20 грн. на користь ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», що становить 100% вартості квартири, про що видано Довідку від 25.03.2021 року № 11990. (а.с. 30)

За умовами п. 1.2 Договору, основний договір сторони зобов`язались укласти протягом 60 календарних днів з дня державної реєстрації майбутнім продавцем права власності на майно та за умови виконання майбутніми покупцями вимог п. 1.4 та п. 1.5 цього Договору.

За умовами п. 4.1 Договору, сторони домовились про те, що на того, хто необґрунтовано відмовляється (ухиляється) від укладення основного договору, у визначений п. 1.2 цього договору термін та на визначених умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від укладення основного договору.

Відповідно до п. 4.5 Договору, сторони домовились, що у разі не укладення майбутніми покупцями основного договору у зв`язку з тим, що майбутні покупці ухиляються від укладення основного договору у визначений п. 1.2 цього Договору термін, цей Договір вважається припиненим.

В такому випадку, після закінчення 30-денного терміну з строку, визначеного п. 1.2 Договору, майбутній продавець повертає майбутнім покупцям на банківські рахунки кошти за вирахуванням штрафу в розмірі 5% від суми, внесеної за цим Договором.

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2021 року, на підставі рішення державного реєстратора від 19.03.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд». (а.с. 32)

Згідно листа ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 09.08.2023 року, Компанія 19.03.2021 року відповідно до вимог п.3.1.1 попереднього договору зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_3 , крайній термін укладення основного договору сплинув ще 18.05.2021 року. Відповідно до п. 3.2.5 договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як сторін Договору запрошували до нотаріуса для укладення основного договору, неодноразово намагалися зв`язатись по телефону. Підтвердження обізнаності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про введення будинку АДРЕСА_4 в експлуатацію є заяви останніх від 09.07.2021 року про продовження терміну підписання договору до 01.01.2022 року. Керуючись умовами попереднього договору, останній припинив свою дію ще 18.05.2021 року, у зв`язку з цим запропоновано надати реквізити для повернення сплачених коштів. (а.с. 29)

30.09.2023 року адвокатом Борецьким В.В. в інтересах ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» надіслано письмову вимогу про укладення основного договору, а у випадку відмови попереджено про ініціювання вирішення спору у судовому порядку. (а.с. 23-25)

10.11.2023 року адвокатом Борецьким В.В. в інтересах ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» надіслано заяву про повернення коштів, сплачених за попереднім договором, у зв`язку із його припиненням; зазначено банківські реквізити для повернення. (а.с. 33)

19.12.2023 року адвокатом Борецьким В.В. в інтересах ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» надіслано вимогу про повернення коштів, сплачених за попереднім договором, у зв`язку із його припиненням. (а.с. 35-37)

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 520/14188/18, у постанові Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі № 344/10730/16.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, а також зміст попереднього договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2018 року, укладеного між сторонами спірних правовідносин, та на виконання умов якого позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_2 сплачено на рахунок відповідача 100% вартості квартири, яка є предметом даного спору, - суд дійшов висновку про те, що між сторонами наявний договірний характер спірних правовідносин, які урегульовано умовами попереднього договору від 01.08.2028 року та які підлягають захисту умовами цього Договору, що унеможливлює застосування судом положень частини першої статті 1212 ЦК України в розрізі даного спору, у тому числі й щодо зобов`язання повернути кошти позивачу.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно збережених коштів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 635, 638, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно збережених коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22 лютого 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган