РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м.Харків

Справа № 639/331/24

провадження 2/639/567/24

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря- Семенюк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 травня 2018 р. у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що відсутні спільні інтереси з жінкою, взаєморозуміння, існують різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, який вона підтримала в судовому засіданні, стверджуючи, що підставою для розірвання шлюбу є той факт, що з 2022 р. позивач проживає з іншою особою і її дитиною, у зв`язку з чим подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин і по теперішній час неповнолітня житина ОСОБА_3 , 2019 року народження проживає з нею,спору щодо місця проживання дитини з матір`ю між сторонами не має, тому просить зазначити досягнуту згоду у судовому рішенні.

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2018 р., мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, позивач фактично створив іншу сім`ю, тому сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб носить формальний характер, його збереження суперечило б їх інтересам. За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За положеннями ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що неповнолітня дитина залишилася після припинення сімейних відносин проживати з матір`ю ОСОБА_2 і в подальшому буде проживати з нею.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 , 274 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 18 травня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області під актовим записом № 1434- розірвати.

Залишити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , про АДРЕСА_2 );

Відповідач- ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

СУДДЯ -