Дата документу 07.02.2024 Справа № 332/227/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/227/22 Пр. № 22-ц/807/147/24 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В. Повний текст рішення складено 05.10.2023 року Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (надалі АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-14), якій в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 112-125) та в якому просила: - визнати незаконним та скасувати наказ начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» № 77/ОС від 09.12.2021р. про відсторонення її від роботи, - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09.12.21р. по 28.02.22р. в сумі 24449,72 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 09.12.2021 року їй було вручено наказ № 77/ОС про відсторонення від роботи з 09.12.2021 року до моменту усунення нею причин відсторонення - надання підтверджувального документа про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 або копії медичного висновку про наявність протипоказань до такої вакцинації. Позивачка вважає наказ про відсторонення від роботи незаконним та просить його скасувати з підстав того, що законодавством України не передбачено відсторонення працівника від роботи з причини відсутності у нього щеплення від СОVID-19. Посилаючись на положення статті 43 Конституції України, статей 2, 2-1, 46, 147 Кодексу законів про працю України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сінєльніка Р.В. (т.с. 1 а.с. 30).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 31-32) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції від 31 травня 2022 року (т.с. 1 а.с. 137) залучено в якості відповідача у справі АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», виключено з кола відповідачів Регіональну філію «ПРИДНІПРОВСКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАІНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Ухвалою суду першої інстанції від 29 вересня 2022 року (т.с. 2 а.с. 205-206) провадження у цій справі зупинено до перегляду в касаційному порядку ВП ВС цивільної справи ЄУН 130/3548/21.

Ухвалою суду першої інстанції від 20 березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 229) провадження у цій справі поновлено.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 вересня 2023 року (т.с. 2 а.с. 50) провадження у цій справі в частині позовних вимог позивача до відповідача про поновлення ОСОБА_1 на посаді опертора станційного технологічного центру оброблення проїзної інформації та перевізних документів станції «Запоріжжя Ліве» у структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця «АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року (т.с. 2 а.с. 72-76) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» () № 77/ОС від 09.12.2021р. про відсторонення від роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язано АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09.12.21р. по 28.02.22р. в сумі 24449,72 грн.

Стягнуто в дохід держави з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (ЄДРПОУ 40081237) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, відповідач АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 82-93) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову у цій справі, стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на подання апеляційної скарги.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 100).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача у цій справі відкрито 01 листопада 2023 року (т.с. 2 а.с. 105), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 106).

Позивач через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 118-130).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 грудня 2023 року за присутності представника позивача адвоката Харкова В.О. (т.с. 1 а.с. 26-27) не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 131) фактично в порядку задоволення клопотання представника відповідача - ОСОБА_2 про його відкладення, поданого електронною поштою (а.с. 133-137), про наявність якого інший представник відповідача - Уткін О.Є. повідомив апеляційний суд завчасно у цей день в усній формі під час розгляду іншої справи за участю АТ «УКРАІНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» ЄУН 332/288/22, розгляд якого відбувався апеляційним судом часом раніше, проте, яке фактично надійшло до апеляційного суду лише наступного дня 21 грудня 2023 року (т.с. 2 а.с. 133-137), оскільки 20 грудня 2023 року до 18.20 години не працював Електронний суд та сайт Судової влади через вихід з ладу обладнання на одному з майданчиків обробки даних (т.с. 2 а.с. 138-140).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились, а саме:

- двох представників відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Уткіна О.Є. (т.с. 2 а.с. 147) та ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 148), які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що позивач ОСОБА_1 вже на сьогодні не працює у відповідача, звільнилась після допуску її до роботи, вона працювала оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізних перевезень» станції Запоріжжя-Ліве регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» разом із старшим оператором цього центру ОСОБА_4 , якій в іншій справі ЄУН 332/5198/21 постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року вже було у позові з аналогічних підстав до відповідача відмовлено; оскільки, як у тому числі слідкує із пояснень представника відповідача - ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 148), як начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця « АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», де саме працювала позивач ОСОБА_1 , остання при виконанні своїх посадових обов`язків мала постійні численні соціальні контакти з іншими працівниками цієї залізничної станції (біля 40-50 осіб), а саме: сиділа в одному кабінеті площею десь 25 кв. м без будь-яких перегородок з іншими десь 4 такими ж операторами, організувати роботу яких почергово чи дистанційно на дому або за телефоном було неможливо в силу комерційності інформації та неможливості технічного обладнання, а також значення для держави роботи залізниці, кожного дня відвідувала наради у нього, як начальника цієї станції, на яких отримувала відповідний інструктаж, та на яких були присутні інші працівники станції (диспетчер, чергові по станції та інш.), що підтверджується відповідними журналами з підписами позивача, копії яких надавались відповідачем ще суду першої інстанції у матеріали цієї справи, тощо,

- позивача ОСОБА_1 та представника останньої адвоката Харкова В.О. (т.с. 1 а.с. 26-27), які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що позивач вже дійсно не працює у відповідача, звільнилась після її допуску до роботи відповідачем, вона позивач ОСОБА_1 дійсно працювала разом із вищезазначеним старшим оператором цього центру ОСОБА_4 , якій в іншій справі ЄУН 332/5198/21 постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року вже було у позові з аналогічних підстав до відповідача вже відмовлено; наради у начальника станції та інструктажі під особистий підпис у присутності інших працівників станції з нею проводились кожного дня, сиділо їх в одному кабінеті 4-5 осіб, проте, її роботу відповідач міг організувати в іншій спосіб, наприклад дистанційно чи проводити наради, надавати інструктаж відеозв`язком, телефоном, в кабінеті операторів організувати чергування тощо,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача, керувався ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що 09.12.2021 року позивачці було вручено копію наказу № 77/ОС про відсторонення від роботи з 09.12.2021 року до моменту усунення нею причин відсторонення - надання підтверджувального документа про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 або копії медичного висновку про наявність протипоказань до такої вакцинації. (т.с. 1 а.с. 19).

В подальшому, згідно із наказом № 44/ОС (т.с. 1 а.с.254) позивачку ОСОБА_1 було допущено до роботи з 01.03.2022р. до завершення воєнного стану в країні, що також не оспорюється сторонами.

Наказом № 95/ОС від 17.07.2023р. ОСОБА_1 звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП за угодою сторін (копія т.с. 2 а.с.48).

Пунктом «б» частини першої статті 10 Закону України № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що громадяни зобов`язані у передбачених законодавством випадках робити щеплення. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (друге речення частини другої статті 30 цього Закону). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 42 Закону України № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Медичне втручання, пов`язане з ризиком для здоров`я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров`я пацієнта іншими методами неможливе.

Положеннями статті 284 ЦК України передбачено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

Отже, для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо.

Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення.

Відмова проінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Підпункт 2 пункту 41-6 Постанови № 1236 встановлює відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч.1 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Положеннями ч. 1 ст. 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: - на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; - строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану: - фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19; - фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану; - пункт 41-6 постанови №1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Отже, після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19. Відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів станції Запоріжжя-Ліве, була відсторонена від роботи як не вакцинований працівник на період з 09.12.201р. без збереження заробітної плати (т.с. 1 а.с.19) та до 28.02.2022р.

Формально вона належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювалося.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що застосування до позивачки передбачених Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми.

Судом не встановлено жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи.

Так, згідно із посадовою інструкцією (т. с. 1 а.с.249) на позивачку ОСОБА_1 було покладено такі обов`язки: Формування сортувальних листків на поїзди, які прибувають у розформування, а також на состави неорганізованого вантажу; Перевірка відповідності розміток сортувального листка та даних натурного списування; Коректування телеграм-натурного листа та сортувального листка відповідно до результатів перевірки; Ведення накопичення вагонів, розкладання перевізних документів згідно плану формування поїздів; Формування натурного листа на поїзди, які відправляються зі станції; Надання нарядів на відповідні вантажі; Складання актів загальної форми: Отримання та штемпелювання перевізних документів місцевого вивантаження; Пересилання перевізних документів по пневмопошті у відповідні адреси.

Тобто фактично позивачка мала справу з машинами та механізмами, а саме з рухомими составами потягів на залізничних шляхах, контролем за переміщенням вагонів, та документально оформлювала вказані процеси.

Відповідач в ході розгляду справи не довів, що, обіймаючи займану посаду позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед інших працівників, тим більше що документообіг наразі не виключає можливість застосування електронного обігу документації та передачу документів через скриньки. Клопотання про допит свідків суду не заявлялись.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Щодо вимог зобов`язати АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 09.12.21р. по 28.02.22р. в сумі 24449,72 грн., суд першої інстанції вважав вказані вимоги також обґрунтовані, оскільки розмір заробітної плати позивача за вказаний період, коли вона була відсторонена без збереження заробітної плати, підтверджено відповідною довідкою відповідача № 217 від 20.06.2022р. (т.с. 1 а.с.162).

Згідно із п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, апеляційний суд не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач, застосувавши такий тимчасовий захід, як відсторонення від виконання обов`язків працівників, які не мають профілактичного щеплення, виконував свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я оточуючих. Право позивачки ОСОБА_1 на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивачка не надала документа на підтвердження наявності у неї щеплення проти COVID-19 або будь-яких доказів на підтвердження того, що у неї є протипоказання до проведення вказаного профілактичного щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Аналізуючи вимоги законодавства та враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 , як оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» станції Запоріжжя-Ліве регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»,

- як і старший оператор цієї станції ОСОБА_4 , якій в іншій справі ЄУН 332/5198/21 постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року вже було у позові з аналогічних підстав до відповідача відмовлено;

- та як у даному судовому засіданні у тому числі слідкує із пояснень представника відповідача - ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 148), як начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця « АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», де саме працювала позивач ОСОБА_1 ,

- остання при виконанні своїх посадових обов`язків мала постійні численні соціальні контакти з іншими працівниками цієї залізничної станції (біля 40-50 осіб), а саме: сиділа в одному кабінеті площею десь 25 кв. м без будь-яких перегородок з іншими десь 4 такими ж операторами, організувати роботу яких почергово чи дистанційно на дому або за телефоном було неможливо в силу комерційності інформації та неможливості технічного обладнання, а також значення для держави роботи залізниці, кожного дня відвідувала наради у нього, як начальника цієї станції, на яких отримувала відповідний інструктаж, та на яких були присутні інші працівники станції (диспетчер, чергові по станції та інш.), що підтверджується відповідними журналами з підписами позивача, копії яких надавались відповідачем ще суду першої інстанції у матеріали цієї справи, тощо,

- що узгоджується із обов`язками посадової інструкції ОСОБА_1 , яка надавалась відповідачем ще суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 245-246), та за змістом якої остання мала забезпечувати: …2.1 контрольну перевірку фактичної наявності та розташування вагонів сформованих поїздів при їх перестановці в парк відправлення чи в парку накопичення; 2.2 контроль за дотриманням технологічних норм на обробку поїздів та дотриманням плану формування поїздів; 2.3 складання натурного листа на поїзди свого-формування в системі ДРСВ; 2.4 підбирання, перевірку повноти комплекту перевізних документів на вагони в поїзді, які не оформлені електронним перевізним документом, їх пакетування та забезпечення схоронності; 2.5 перевірку за документами дотримання встановлених норм прикриття вагонів, маси й довжини поїздів, терміну доставки вантажів; 2.6 коригування натурного листа поїзда; 2.7 отримання з АСКВПУЗ-Є довідок і технологічних документів на поїзди; 2.8 складання актів загальної форми ГУ-23; 2.9 підготовку та своєчасне введення інформаційних повідомлень в АСКВПУЗ-Є згідно своїх обов`язків; 2.10 контроль за місцем знаходження вантажних вагонів, стосовно яких тривалий час відсутні операції руху на станції. Повідомлення ДСП, ДСПГ про наявність таких вагонів у межах своєї компетенції; п. 2.11 збереження та нерозголошення комерційної таємниці; 2.12 дбання про особисту безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території станції; 2.13 виконання вимог діючих нормативно - правових актів з охорони праці та інструкцій з охорони праці, які діють на станції; 2.14 в разі виробничої необхідності виконує посадові обов`язки оператора СТЦ по прибуттю; 2.15 виконання окремих доручень керівництва;

- тобто взаємодіяла у тому числі з іншими працівниками підприємства необмеженої кількості, що підвищувало ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, а характер виконуваних позивачкою ОСОБА_1 робіт виключав можливість встановлення позивачці дистанційної/ надомної роботи,

- на чому у тому числі акцентував увагу апеляційного суду у цій справі у даному судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 148), якій на той час був і продовжує бути сьогодні начальником цієї станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця « АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», де працювала позивач ОСОБА_1 вищезазначеним оператором,

-і що у даному судовому засіданні стороною позивача не спростовувалось (ст. 82 ч.1 ЦПК України), оскільки позивач ОСОБА_1 лише наполягала на тому, що її роботу відповідач міг організувати в іншій спосіб, наприклад дистанційно чи проводити наради, надавати інструктаж відеозв`язком, телефоном, в кабінеті операторів організувати чергування тощо.

Тому, апеляційним судом встановлено, що відповідачем АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» правомірно було змушено ухвалити рішення про відсторонення позивачки ОСОБА_1 від роботи, відсторонення позивачки ОСОБА_1 відбулося правомірно, обґрунтовано та у порядку, передбаченому законодавством, оскільки характер виконуваної позивачкою роботи передбачає службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками підприємства, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню.

Об`єктивно оцінюючи загрозу, яку потенційно може нести невакцинований працівник, апеляційний суд дійшов висновку, що таке індивідуальне обмеження,

а саме: тимчасове відсторонення невакцинованого працівника, відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19.

З огляду на те, що за позивачкою ОСОБА_1 на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновляється одразу після усунення позивачкою причин, що зумовили її відсторонення від роботи та після її допуску до роботи (виконання робіт), отже, апеляційний суд не встановив порушення права позивачки на працю, передбачене у ст. 43 Конституції України, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, при вирішенні аналогічних правовідносин та за змістом якого:

«…14.9. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням…».

З огляду на викладене, апеляційним судом встановлено, що відсторонення позивачки ОСОБА_1 відповідачем відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Вимога позивача до відповідача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи є похідною від вимоги про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним.

В разі відмови судом у цій справі у задоволенні вищезазначених первісних позовних вимог позивача до відповідача про визнання незаконним та скасування вищезазначеного наказу відповідача про відсторонення позивача від роботи, похідні від них позовні позивача до відповідача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи також не підлягають задоволенню у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» слід задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову), у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6,13 ЦПК України, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у позові позивачу у цій справі:

- позивач не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій,

- і, навпаки, відповідач має право на компенсацію за рахунок позивача понесеного документально підтвердженого ним розміру судового збору за вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі - 1488,60 грн. (платіжне доручення т.с. 2 а.с. 94).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову).

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (ЄДРПОУ 40081237) судовий збір за апеляційну скаргу 1488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.02.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.