Справа № 317/2330/22
Провадження № 2/317/26/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участі секретаря судового засідання Погосян А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відновлення меж землекористування, -

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відновлення меж землекористування.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер :05:006:0032, розташованої в АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач тривалий час порушує правила добросусідства і межі земельної ділянки.

Восени 2020 року ОСОБА_2 встановила паркан з порушенням меж земельної ділянки зі зміщенням його у бік належної ОСОБА_1 земельної ділянки.

Позивач зазначає, що площа належної їй земельної ділянки відповідно до державного акту складає 0,1258 га, відповідно до плану меж земельної ділянкою розмір склав 0,1255 га.

У зв`язку з викладеним, позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, та просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення паркану, розташованого на суміжній земельній ділянці та відновити межу, яка поділяє їх з відповідачкою земельні ділянки, у відповідності з даними земельно-кадастрової документації та державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 122174 від 20.12.2010.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до наступного.

Сторони по справі є сусідами, позивачці на праві власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно схеми розташування будівель та споруд, наявної в технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належні позивачу господарські споруди (літ. Б (сарай) та літ. Д (сарай)) розташовані безпосередньо на межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а не поблизу межі, як зазначає в позові ОСОБА_1 . Цей факт підтверджується також планом-схемою розташування земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка наявна в технічному паспорті на житловий будинок за вказаною адресою.

Крім того, відповідно до плану меж земельної ділянки, наданого позивачем, земельні ділянка АДРЕСА_2 має площу 0,1280 га, рішенням виконкому Кушугумської селищної ради від 16.05.1996 за вказаним житловим будинком закріплена площа землекористування в розмірі 1400 кв.м., а за даними обстеження цієї земельної ділянки станом на 29.10.2012 загальна її площа складає 1296 кв.м.

Відповідно до плану-схеми земельної ділянки, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_3 , частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 знаходиться на території земельної ділянки по АДРЕСА_2 і складає 0,0026 га і 0,0020 га.

Отже, відповідач вважає, що саме позивачем порушено правила добросусідства та межі належної відповідачу земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1258 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:006:0032, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 122174 від 20.12.2010.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого ОП ЗМБТІ станом на 22.09.2011, власником зазначено ОСОБА_2 .

Згідно довідки ТОВ ЗМБТІ від 29.10.2012, за даними обстеження земельної ділянки АДРЕСА_2 загальна площа земельної ділянки складає 1296 м.кв, а рішенням виконкому Кушугумської селищної ради від 16.05.1996 за вказаним житловим будинком закріплена площа землекористування у розмірі 1400 м.кв.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_4 , допитаного в судовому засіданні, тай дійсно відбувався винос в натурі земельної ділянки ОСОБА_1 . Межа земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 була прив`язана до стіни сараю.

Тобто, як встановлено згідно схеми розташування будівель та споруд та підтверджено показами свідка ОСОБА_4 , сараї літ. Б і Д, що знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , розташовані безпосередньо на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а не поблизу неї.

Згідно ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ч. 3 ст.106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Частиною 6 ст. 106 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено з досліджених в судовому засіданні доказів, твердження позивачки ОСОБА_1 щодо порушення відповідачкою ОСОБА_2 меж її земельної ділянки, не знайшло свого підтвердження. Паркан, який розділяє земельні ділянки сторін, за технічною документацією розташований саме по стіні сараю, а не на відстані від нього, що повністю відповідає встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам.

Будь-яких інших доказів того, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями порушила права позивачки ОСОБА_1 , стороною позивача до суду не надано.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищезазначеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відновлення меж землекористування відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 26 лютого 2024 року.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і відновлення меж землекористування залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Нікітін