Справа № 158/4100/23
Провадження № 2/0158/122/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участі секретаря - Процик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 - адвокат Терлецький О.М. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «СК «Альфа-Гарант», ПАТ «СК «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.04.2023 року о 18 год. 00 хв., ОСОБА_2 в м. Луцьку по вул. Ківерцівській, по автошляху Р-14 «Луцьк-Дольськ, біля КПП Луцького військового аеродрому, керуючи спеціалізованим вантажним транспортним засобом марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 з спеціалізованим вантажним причіпом платформою марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначає, що постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.06.2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказує, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована, а саме ПАТ «СК «Український страховий стандарт» застраховано автомобіль «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 ; ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - причіп марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 .

25.04.2023 року було проведено оцінку матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу №23/4518 від 17.05.2023 року, згідно якої вартість відновлюваного ремонту ТЗ марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 становить 111405,72 грн.

Після настання страхового випадку позивач звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ТОВ «СК «Альфа-Гарант» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, однак належної відповіді від страхувальників не отримав.

Крім того, зазначає, що у зв`язку з ДТП заподіяну і моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та стресі, які зазнала позивач внаслідок пошкодження належному їй автомобіля, що змусило позивача змінити звичайний розклад її життя, завдало незручностей у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусилля з метою відновлення порушених прав, організації свого життя.

З врахуванням вищевикладеного просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «СК «Альфа-Гарант», ПАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої під час ДТП у розмірі 114792,63 грн., з яких: 111405,72 грн. - основна сума боргу, 1207,62 грн. - інфляційне збільшення, 2179,28 грн. - сума боргу з врахуванням 3% річних, а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2023 року було відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2023 року від 15.01.2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

16.01.2024 року від представника відповідача ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - Шпак М. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «СК «Альфа-Гарант», оскільки вказане ДТП відбулося за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою, а тому виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача - автомобіля марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 .

17.01.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Крупніської Н.Л. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідного до якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині їх пред`явлення до ОСОБА_2 , оскільки ним виконано всі необхідні дії для оформлення зі своєї сторони страхового випадку як учасник ДТП, яка відбулася 25.04.2023 року.

22.01.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Терлецького О.М. до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що причіп марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 є застрахованим транспортним засобом, а тому просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, від її представника - адвоката Терлецького О.М. до суду подано заяву про розгляд справ без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від її представника - адвоката Крупінської Н.Л. до суду подано заяву про розгляд справ без її участі, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник відповідача ТОВ «СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ПАТ «СК «Український страховий стандарт» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що 25.04.2023 року о 18 год. 00 хв., ОСОБА_2 в м. Луцьку по вул. Ківерцівській, по автошляху Р-14 «Луцьк-Дольськ, біля КПП Луцького військового аеродрому, керуючи спеціалізованим вантажним транспортним засобом марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 з спеціалізованим вантажним причіпом платформою марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.06.2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. /а.с.15-16/.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні встановлено, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 є, позивач по справі, ОСОБА_1 /а.с.17/.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу № 208767677 в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», а причіпа марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в ТОВ «СК «Альфа-Гарант» /а.с.33/.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №23/4518 від 17.05.2023 року, вартість відновлюваного ремонту ТЗ марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 становить 111405,72 грн. /а.с.19-31/.

В ході судового розгляду також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до страхових компаній ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ТОВ «СК «Альфа-Гарант» з питанням компенсації завданих збитків, проте завдані збитки на момент розгляду справи не відшкодовано.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону № 1961-IV).

Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третій особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на страховика.

Однак, чинне законодавство, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, нерозривно пов`язує момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування із настанням страхового випадку.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 6 закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону № 1961-IV, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу.

Відповідно до абз. 1 п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що після отримання заяви про страхове відшкодування відповідачі ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ТОВ «СК «Альфа-Гарант» не здійснили виплату страхового відшкодування, жодного рішення за результатом розгляду матеріалів страхової справи не прийнято.

Оскільки, винним в ДТП, яким завдано майнову шкоду позивачу ОСОБА_1 , є відповідач ОСОБА_2 , його цивільно-правову відповідальність як водія автомобіля марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, згідно полісу № 208767677 в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», а причіпа марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 - ТОВ «СК «Альфа-Гарант».

При цьому варто зазначити, що згідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій) виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а у разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

У частині першій статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, у разі, якщо ДТП сталася за участю декількох транспортних засобів.

Встановлено, що причіп марки «WHEELBASE», д.н.з. НОМЕР_2 є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух лише за допомогою тягача, а саме автомобіля марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 .

З врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, суд приходить до висновку, що саме ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» несе зобов`язання з виплати страхового відшкодування, оскільки останній є страховиком тягача - автомобіля марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 .

Водночас, слід зазначити, що згідно полісу №208767677, ПАТ «СК «Український страховий стандарт» було застраховано автомобіль марки «Renault Premium 340», д.н.з. НОМЕР_1 (з 00:00 год. 28.04.2022 року по 27.04.2023 року включно). Страхова сума на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну становить 130000 (сто тридцять тисяч) грн., що у свою чергу покриває вартість відновлюваного ремонту ТЗ марки «CITROEN C3», д.н.з. НОМЕР_3 , який становить 111405,72 грн., відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №23/4518 від 17.05.2023 року /а.с. 19-31, 33/.

Слід зазначити, що відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не був позбавлений можливості звернутися, зокрема, до суду з відповідним клопотанням про проведення відповідної експертизи, у разі незгоди із звітом про оцінку транспортного засобу №23/4518 від 17.05.2023 року, однак, жодних дій останнім вчинено не було, жодних належних та допустимих доказів щодо сумнівів у проведенні і результатах вказаної оцінки сторонами також подано не було.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 111405,72 грн.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з відповідачем, але наділяється правами за цим Договором: на його користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16).

Індекс інфляції на суму заборгованості 111405,72 грн. за період прострочення виконання зобов`язань з 25.04.2023 року по дату написання позовної заяви 18.12.2023 року складає 1207,62 грн.

Три відсотки річних від простроченої суми 111405,72 грн. за період з 25.04.2023 року по дату написання позовної заяви 18.12.2023 року складає 2179,28 грн.

Оскільки зобов`язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням несплати страхового відшкодування у розмірі 111405,72 грн., суд приходить до висновку, що із відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 слід також стягнути 1207,62 грн. (інфляційне збільшення за період з 25.04.2023 року по 18.12.2023 року) та 2179,28 грн. (3% річних за період з 25.04.2023 року по 18.12.2023 року).

Що стосується відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.

Такі правові висновки зазначені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 .

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає встановленим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася саме з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 , заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, був порушений звичайний спосіб її життя.

Враховуючи глибину душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на її користь - 5000 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «СК «Альфа-Гарант», ПАТ «СК «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути на її користь: з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» страхове відшкодування у розмірі 114792,63 грн., з яких: 111405,72 грн. - основна сума боргу, 1207,62 грн. - інфляційне збільшення, 2179,28 грн. - сума боргу з врахуванням 3% річних, та з відповідача ОСОБА_2 стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує судовий збір, сплачений позивачем пропорційно задоволеним вимогам, а саме з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у розмірі 1147,93 грн (позовна вимога, яка становить 88,44% від ціни позову, задоволена повністю), з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 50 грн (позовна вимога становить 11,56% від ціни позову, задоволена у розмірі 33,33% від заявленої суми).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 114792 (сто чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто два) грн. 63 коп., з яких: 111405 (сто одинадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 72 коп. - основна сума боргу, 1207 (одна тисяча двісті сім) грн. 62 коп. - інфляційне збільшення, 2179 (дві тисячі сто сімдесят дев`ять) грн. 28 коп. - сума боргу з врахуванням 3% річних, а також судовий збір у розмірі 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а також судовий збір у розмірі 50 (п`ятдесят) грн.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача - адвокат Терлецький Олександр Миколайович, адреса: м. Луцьк, а/с №7.

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», адреса: м. Київ, вул. Георгія Тороповського, 14, ;

- Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», адреса: м. Київ, вул. Баговутівська, 17-21, .

Представник ОСОБА_2 - адвокат Крупінська Наталія Леонідівна, адреса: м. Ківерці, вул. Лугова, 20, Луцького району Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька