Провадження № 2/742/110/24
Єдиний унікальний № 742/6048/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Прилуки цивільну справу позовом ОСОБА_1 , представник позивача Чумак Вікторія Павлівна до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чумак В.П. звернулася до суду з позовом в якому просить: зменшити розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2012 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника до досягнення дитиною повноліття; зменшити розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.08.2023 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника до досягнення дитиною повноліття. Відкликати заочне рішення суду по справа № 2517/6128/12, ВП № НОМЕР_4 та судовий наказ Прилуцького міськрайонного суду по справа № 742/4353/23, ВП № НОМЕР_5.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 з 14.07.2007 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 27.07.2012. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_5 . На підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26.07.2012 Прилуцьким ВДВС 30.07.2012 року було відкрите ВП № НОМЕР_4 про стягнення з позивача ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

26.11.2013 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , який також було розірвано 17.10.2023. У даному шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_6 .

На підставі судового наказу Прилуцького міськрайонного суду від 23.08.2023 року Прилуцьким ВДВС 09.10.2023 року було відкрите ВП № НОМЕР_5, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Отже, на даний час із позивача стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) до досягнення його дітьми повноліття, що суперечить вимогам ч.5 ст.183 СК України, де зазначено, що стягнення аліментів на двох дітей повинно відбуватися в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, у зв`язку з чим і подано даний позов.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.12.2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2024 року.

Згідно поданого 15.01.2024 року через канцелярію суду ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву, відповідач категорично заперечує щодо задоволення позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилається лише на те, що він є батьком двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів, при цьому зазначає, що на даний час з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей на підставі судових рішень, що в сукупності становить 1/2 частину всіх видів заробітку щомісячно. Посилаючись, зокрема на положення ст.183 СК України, він просить змінити розмір стягуваних аліментів зменшивши їх до 1/6 частки. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачем не надано відомостей про неможливість сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, ним не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідачка ОСОБА_3 не може повністю перебрати на себе утримання їх спільної з позивачем дитини, оскільки за станом здоров`я та наявністю у неї інвалідності має обмежені трудові можливості та отримую незначний дохід. Також за станом здоров`я вона потребує постійного прийому медичних препаратів, що додатково обмежує її власні майнові можливості. Іх дитина також має вади здоров`я, перебуває на «Д» обліку в ендокринолога, і також потребує постійного медикаментозного лікування та дієтичного харчування, а тому зменшення розміру аліментів суттєво впливатиме на можливість забезпечувати її усім необхідним відповідно до лікарських призначень. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу.

Позивач у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви останньою, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання також не з`явилися, проте подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. У задоволенні позову просять відмовити посилаючись на зміст поданного відзиву. А також стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася також, проте попередньо заперечує проти позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Судом установлено, що ОСОБА_1 , 14 липня 2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , який рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 27 липня 2012 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 07.08.2012 (а.с.9).

У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка - ОСОБА_5 , батьками якої зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7).

На підставі заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 липня 2012 року (а.с.8) Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції 30 липня 2012 року було відкрите ВП № НОМЕР_4, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

26 листопада 2013 року позивач зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_4 , який рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2023 року - було розірвано (а.с.14).

У даному шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_6 (а.с.11).

На підставі судового наказу Прилуцького міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року (а.с.12), Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції 09 жовтня 2023 року було відкрите ВП № НОМЕР_5, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Отже, на даний час зі ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) до досягнення його дітьми від різних шлюбів повноліття.

Відповідно до довідки Прилуцької міської дитячої лікарні №247 від 04.01.2024, виданої ОСОБА_3 вбачається, що її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога, потребує медикаментозного лікування та дієтичного харчування (а.с.47).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства, термін дії довічно (а.с.), що також підтверджується відповідною випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВА №018172. Згідно наданих медичних документів остання має хворобливий стан здоров`я (а.с.48-55).

Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-Прилуки» №1 від 04.01.2024 ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з дитиною ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_9 (а.с.56).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 03.01.2024 вбачається, що ОСОБА_3 отримує соціальну виплату з Управління соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області, яка за період з 1 січня 2022 року по 3 вересня 2023 року становить від 3195,40 грн до 2100,00 грн (а.с.57-58).

Згідно заяви ОСОБА_3 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.10.2022 вбачається, що у зв`язку з великою заборгованістю та не бажанням своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, стягувачка ОСОБА_3 просить притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та задіяти до виправних робіт (а.с. 59).

Згідно роздруківки з сайту судової влади України Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, 11.05.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, що також підтверджується відповідною постановою суду (а.с.60-63)

ОСОБА_3 також зверталася 07.02.2023 із заявою до правоохоронних органів про ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання їх спільної дочки. Постановою дізнавача СД Прилуцького РВП в Чернігівській області від 21.04.2023 кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.164 КК України (а.с.64-66).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час із нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) до досягнення його дітьми повноліття, що суперечить вимогам ч.5 ст.183 СК України, де зазначено, що стягнення аліментів на двох дітей повинно відбуватися в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження зміни (погіршення) його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі рішення суду та судового наказу.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт укладення позивачем нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі №554/3355/20.

Натомість, позивач будучи здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який надасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання його дітей.

Позивач не надав суду достатніх доказів тяжкого матеріального становища. Той факт, що у позивача збільшились витрати на утримання двох дітей від різних шлюбів, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дітей, батьком яких він є.

Відтак суд вважає, що розмір аліментів, визначний рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2012 та судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.08.2023 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку із зміною матеріального становища ОСОБА_1 без належного підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітніх дітей та суперечитиме їх інтересам.

Водночас, зміна матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату, тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану (жодного доказу окрім копії свідоцтва про народження дітей та розірвань двох шлюбів) позивачем не надано, а тому позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки ОСОБА_3 представляв адвокат Денисенко С.В. Ним було 15.01.2024 на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим відповідачка понесла витрати на правничу допомогу. Відповідно до долучених документів, а саме договору №05/01/24 про правничу допомогу від 05.01.2024, протоколу погодження вартості послуг,рахунку-фактури №1 від 15.01.2024 до договору №05/01/24 від 05.01.2024 та актом виконаних робіт розмір витрат становить 5000,00 грн (а.с.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі 640/18402/19 зробив правовий висновок, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Позивач ОСОБА_1 згідно квитанції АТ «Укрпошта» отримав відзив на позовну заяву, тобто був обізнаний про стягнення правничої допомоги з позивача на користь відповідачки, проте про зменшення розміру правничої допомоги у власноруч написаній заяві від 11.03.2024 суд не просив, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн, оскільки розмір такої є документально підтвердженим та є співрозмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.182,192 СК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), представник позивача Чумак Вікторія Павлівна до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою:. АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО