КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року

справа № 367/3683/19

провадження № 22-ц/824/2822/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцької Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Куцького Дениса Васильовича на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлого Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов по тим, що 05.01.1999 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей, які на даний час є повнолітніми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюб між сторонами не розірвано. За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване за ОСОБА_2 14.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №34282563 від 15.03.2017. На даний час між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна.

З урахуванням заяви позивача про залишення позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73 кв. м, житловою - 37,1 кв. м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73 кв. м, житловою - 37,1 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6147,20 грн.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно придбане за особисті кошти ОСОБА_2 , а тому не є об`єктом спільної сумісної власності та не поділу в порядку майна подружжя.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції із виходив із відсутності доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.01.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу мають двох спільних дітей, які на даний час є повнолітніми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час шлюб між сторонами не розірвано.

За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване за ОСОБА_2 14.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №34282563 від 15.03.2017. На даний час між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Отже, законодавством установлено презумпцію спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 стверджував, що остання придбала квартиру за власні кошти, а тому майно не підлягає поділу між подружжям.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, належних доказів, з яких можливо б було встановити факт того, що спірна квартира була набута за власні кошти ОСОБА_2 не надано.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду про задоволення позовних вимог та поділу спільного майна подружжяв рівних частках.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - адвоката Куцького Дениса Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді