Справа № 754/2220/24
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2024 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та догляду за малолітньою дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить суд встановити факт самостійного виховання та догляду за малолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері дитини.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку .

Так, згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх суб`єктивних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено ст. 315 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що матір їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 під час тимчасового перебування на території Королівства Нідерланди, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 30 років померла, на підтвердження чого до заяви долучено витяг із свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 .

На даний час малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком, заявником по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У разі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, буде вбачатися спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Заявник обгрунтовує своє вимушене звернення до суду з вказаною заявою, саме метою набуття додаткових юридичних гарантій щодо захисту у порядку ст. 186-1 КЗпП України трудових прав, передбачених статтями цього Кодексу,

Разом з тим, з поданої заяви та доданих документів, не вбачається підтвердження існування складнощів у заявника реалізації своїх прав та гарантій у порядку ст. 186-1 КЗпП України через відсутність установлення факту самостійного виховання дитини в судовому порядку.

Такі факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, однак не в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства.

При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту, навіть за відсутності заперечень таких осіб.

За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Виходячи з наведеного приходжу до висновку, що в даному випадку заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, оскільки застосування визначеного заявником способу захисту не тягне за собою настання правових наслідків, за відсутності заявленої окремої вимоги про розв`язання спору щодо набуття заявником додаткових юридичних гарантій щодо захисту у порядку ст. 186-1 КЗпП України трудових прав та/або надання матеріальної допомоги на утримання дитини та/або в іншій спосіб, а також враховуючи відсутність в розумінні положень статі 315 ЦПК України підстав для встановлення такого юридичного факту в порядку окремого провадження.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Крім того, у випадку отримання відмови компетентного органу заявник має право оскаржити її в порядку адміністративного судочинства, а не шляхом пред`явлення цивільного позову чи заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, підлягає поверненню ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605, 60 грн..

Керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та догляду за малолітньою дитиною.

Роз`яснити заявнику його право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві (, м. Київ, вул. Терещенківська, 11А) повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн., який було сплачено на р/р UA0026004, за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 68524393 від 06.02.2024 р.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 20.02.2024

Суддя: