КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/9651/21 Головуючий у 1 інстанції: Радзівіл А.Г.
провадження №22-ц/824/3249/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» про стягнення пені, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 26 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аркада-Будівництво» було укладено Договір №МП163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відповідно до п.2.1. Договору продавець передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) майнові права на квартиру та зобов`язується оплатити їх вартість у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно п.2.2. договору сторони погодили наступні попередні (проектні) основні параметри та технічні характеристики квартири у складі об`єкта: АДРЕСА_1 , кількість кімнат 3, загальна площа 76,53 кв.м.

Положеннями, викладеними у п.2.4. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що майнові права на квартиру за цим договором переходять від продавця у власність покупця після прийняття об`єкта в експлуатацію, здійснення покупцем остаточних розрахунків за майнові права на квартиру за даними технічної інвентаризації та підписання акту приймання-передачі майнових прав на квартиру.

За п.2.6. договору запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію - жовтень 2019 року.

Продавець має право в односторонньому порядку змінити запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію на строк до 6 місяців, що не буде вважатись порушенням умов цього договору.

Для здійснення реєстрації права власності покупця на квартиру, майнові права на яку є предметом даного договору, продавець після присвоєння об`єкту поштової адреси протягом 30 календарних днів зобов`язаний підготувати необхідні покупцю документи, що стосуються об`єкта та квартири, для здійснення державної реєстрації речових прав на квартиру відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема: але не виключно: довідку про оплату повної вартості майнових прав; Акт приймання - передачі майнових прав на квартиру; технічний паспорт на квартиру; комплект документів згідно вимог чинного законодавства щодо прийнятого в експлуатацію об`єкта (п.2.8 Договору).

Згідно з п.3.1. Договору загальна вартість майнових прав на квартиру на день укладання цього договору, попередні (проектні) параметри та технічні характеристики якої визначені п.2.2. договору, складає 1122 365 грн 26 коп., у тому числі ПДВ 187 060 грн 88 коп., виходячи із ціни за 1 кв.м. загальної площі квартири 14 665 грн 69 коп.

Пункт 3.4.1. договору передбачає, що не пізніше ніж за 90 календарних днів до запланованої дати прийняття об`єкта в експлуатацію покупець здійснює оплату 100% загальної вартості майнових прав на квартиру.

Відповідно до п.3.4.2 договору остаточні розрахунки за цим договором здійснюються між сторонами за результатами обмірів технічної інвентаризації та після прийняття об`єкта в експлуатацію.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором, якщо зобов`язання по ньому не будуть припинені раніше у відповідності до положень цього договору та/або чинного законодавства України (п.7.1 Договору).

Вказував, що 03 липня 2018 року позивач, як покупець, виконав своє зобов`язання у повному обсязі та сплатив вартість майнових прав на квартиру в сумі 1 122 365 грн 26 коп., на підтвердження чого надано копію платіжного доручення № від 03.07.2018 року та довідка про часткову оплату майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.07.2018 року.

25 серпня 2020 року сторони за договором №МП163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 26.06.2018 року, а саме: позивач та відповідач уклали додаткову угоду до даного договору, відповідно до якої прийняли рішення про викладення п.2.6. Договору в наступній редакції: «Запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію - жовтень 2020 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію на строк до 6 (шести) місяців, що не буде вважатись порушенням умов цього договору».

Станом на 30.10.2021 року відповідач свої зобов`язання не виконав і строк затримки передачі об`єкта у власність позивача складає 364 дні.

Відповідальність відповідача передбачена п.6.4. договору, а саме: «у випадку недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців від зазначеного в цьому договорі, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від загальної вартості майнових прав на квартиру, зазначеної в п.3.1. цього договору, за кожен день затримки.», а тому вважає, що відповідач повинен сплатити йому (позивачу) пеню у розмірі 0,1% від загальної вартості майнових прав на квартиру, зазначеної в п.3.1.цього договору, за кожен день затримки, яка за обрахунками позивача становить - 408 540 грн 95 коп.

Розрахунок пені:

від 01.11.2020 року до 30.10.2021 року включно (основна сума заборгованості за договором);

1 122 365 грн 26 коп. (сума боргу);

Всього: 1 122 365 грн 26 коп.

Формула ПЕНЯ=С х РП х Д : 100, де:

С - сума заборгованості за період;

Р - розмір пені, зазначений в договорі;

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання - від 01.11.2020 року до 30.10.2021 року включно.

Кількість днів у періоді - 364

Сума - 1 122 365 грн. 26 коп.

1122365,26 х 0,1 х 364 : 100 = 408 540 грн. 95 коп.

Відповідно до п.5.2.3, 5.2.4 договору продавець зобов`язаний забезпечувати організацію будівництва об`єкта та прийняття його в експлуатацію, нагляд за спорудженням об`єкта та квартири. Здійснювати контроль за виконанням укладених договорів з генеральним підрядником та підрядними організаціями, дотримання та відповідність об`єкта проектній документації.

Також, продавець зобов`язаний письмово повідомити покупця про: зміну характеристик об`єкта та/або квартири; збільшення строків будівництва більш як на 90 днів; прийняття об`єкта в експлуатацію та необхідність здійснення остаточних розрахунків за даними технічної інвентаризації; припинення дії цього договору з ініціативи продавця на умовах, з підстав та в порядку, визначених цим договором (п.5.2.7 Договору).

Відповідно до п.6.4. договору у випадку недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців від зазначеного в цьому договорі, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі 0, 1% від загальної вартості майнових прав на квартиру, зазначеної в п. 3.1. цього договору, за кожен день затримки.

Отже, виходячи з умов договору відповідач був зобов`язаний забезпечувати організацію будівництва об`єкта та прийняття його в експлуатацію, а в разі недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців сплатити покупцю неустойку.

Позивач зазначав, що ТОВ «Аркада-Будівництво» не повідомило його, як покупця, належним чином про збільшення строків будівництва більш як на 90 днів, таким чином, прострочивши виконання зобов`язання та порушивши умови договору укладеного між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідач не здійснив належного виконання свого зобов`язання щодо передачі у власність (продажу) майнових прав на квартиру йому, як покупцю, а тому відповідачем було порушено умови договору №МП

163 купівлі-продажу майнових прав від 26.06.2018 року, у зв`язку з чим з відповідача ТОВ «Аркада-Будівництво» підлягає стягненню на його користь пеня в розмірі 408 540 грн 95 коп.

Вказував, що відповідач постійно ігнорує звернення позивача в телефонному режимі та не має наміру виконувати свої зобов`язання за договором належним чином.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Аркада-Будівництво» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 408 540 грн за період від 01.11.2020 року до 30.10.2021 року.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для розгляду до Голосіївського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Скарга обгрунтована тим, що заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2022 р. у справі № 361/9651/21 ухвалене за умов:

1. неврахування висновку Верховного Суду, викладеного щодо аналогічних правовідносин в постанові від 23.05.2022 року у справі №753/12201/18 про неможливість стягнення непі за порушення визначеного сторонами запланованого терміну введення будинку в експлуатацію;

2. неврахування висновку Верховного Суду, викладеного щодо аналогічних правовідносин в постанові від 22.07.2020 року у справі №369/6303/19 про неналежність прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів до цивільно-правових відносин, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені);

3. відсутності вини відповідача у недотриманні запланованого терміну введення будинку в експлуатацію, порушення якого відбулося внаслідок протиправних дій з боку службових осіб ПАТ АКБ «Аркада», пов`язаних із нецільовим використанням коштів Довірителів ФФБ;

4. відсутності у позивача порушеного права, оскільки позовною вимогою є стягнення пені за період, нарахування за який не передбачено Договором;

5. неможливості визначення бази нарахування пені (загальної вартості майнових прав на квартиру) до проведення остаточних розрахунків між сторонами, здійснених за результатами обмірів технічної інвентаризації та після прийняття об`єкта в експлуатацію;

6. незаконності договору №МП 163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 26.06.2018 року, укладеного всупереч ЗУ «Про інвестиційну діяльність» (здійснення інвестування та фінансування будівництва не через фонд фінансування будівництва), ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (укладення Договору попри заборону для відповідача відчужувати або обтяжувати будь-яким способом об`єкти будівництва);

7. позбавлення відповідача права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, що призвело до неможливості останнього брати участь у судових засіданнях, подати відзив та, зокрема, навести свої доводи та заперечення щодо позовних вимог;

8. порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки спір у справі стосується виконання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №МП 163 від 26.06.2018 року, тобто договору з приводу майнових прав на нерухоме майно, а тому він повинен розглядатись за правилами виключної підсудності, визначеної ч.1 ст.30 ЦПК України.

Зазначені вище обставини та доводи не були враховані та не взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, зокрема внаслідок розгляду справи за відсутності відповідача, що не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В свою чергу, за результатом розгляду заяви відповідача про перегляд оскаржуваного рішення, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 року у справі №361/9651/21, суд першої інстанції надав правову оцінку лише доводам щодо виключної підсудності, дійшовши необґрунтованого висновку про можливість подання позову у справі за зареєстрованим місцем проживання позивача.

При цьому, усі інші наведені відповідачем доводи були проігноровані судом першої інстанції, формально зазначивши в ухвалі від 05.07.2023 року, що судом не встановлено підстав та істотних обставин для задоволення заяви про скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо передачі у власність (продажу) майнових прав на квартиру позивачеві, тому суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору №МП163 купівлі-продажу майнових прав від 26.06.2018 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 26 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аркада-Будівництво» був укладений договір №МП163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відповідно до п.2.1. Договору продавець передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) майнові права на квартиру та зобов`язується оплатити їх вартість у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

За п.2.2. договору сторони погодили наступні попередні (проектні) основні параметри та технічні характеристики квартири у складі об`єкта: АДРЕСА_1 , кількість кімнат 3, загальна площа 76,53 кв.м..

Положеннями викладеними у п.2.4. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що майнові права на квартиру за цим договором переходять від продавця у власність покупця після прийняття об`єкта в експлуатацію, здійснення покупцем остаточних розрахунків за майнові права на квартиру за даними технічної інвентаризації та підписання акту приймання-передачі майнових прав на квартиру.

Відповідно до п.2.6. договору запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію - жовтень 2019 року.

Продавець має право в односторонньому порядку змінити запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію на строк до 6 (шести) місяців, що не буде вважатись порушенням умов цього договору.

Для здійснення реєстрації права власності покупця на квартиру, майнові права на яку є предметом даного договору, продавець після присвоєння об`єкту поштової адреси протягом 30 календарних днів зобов`язаний підготувати необхідні покупцю документи, що стосуються об`єкта та квартири, для здійснення державної реєстрації речових прав на квартиру відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема: але не виключно: довідку про оплату повної вартості майнових прав; Акт приймання - передачі майнових прав на квартиру; технічний паспорт на квартиру; комплект документів згідно вимог чинного законодавства щодо прийнятого в експлуатацію об`єкта (п.2.8 Договору).

За п.3.1. Договору загальна вартість майнових прав на квартиру на день укладання цього договору, попередні (проектні) параметри та технічні характеристики якої визначені п.2.2. договору, складає 1 122 365 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ 187 060 грн. 88 коп., виходячи із ціни за 1 кв.м. загальної площі квартири 14 665 грн. 69 коп.

Пункт 3.4.1. договору передбачає, що не пізніше ніж за 90 календарних днів до запланованої дати прийняття об`єкта в експлуатацію покупець здійснює оплату 100% загальної вартості майнових прав на квартиру.

Відповідно до п.3.4.2 договору остаточні розрахунки за цим договором здійснюються між сторонами за результатами обмірів технічної інвентаризації та після прийняття об`єкта в експлуатацію.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором, якщо зобов`язання по ньому не будуть припинені раніше у відповідності до положень цього договору та/або чинного законодавства України (п.7.1 Договору).

Згідно з п.5.2.3, 5.2.4 договору продавець зобов`язаний забезпечувати організацію будівництва об`єкта та прийняття його в експлуатацію, нагляд за спорудженням об`єкта та квартири. Здійснювати контроль за виконанням укладених договорів з генеральним підрядником та підрядними організаціями, дотримання та відповідність об`єкта проектній документації.

Також, продавець зобов`язаний письмово повідомити покупця про: зміну характеристик об`єкта та/або квартири; збільшення строків будівництва більш як на 90 днів; прийняття об`єкта в експлуатацію та необхідність здійснення остаточних розрахунків за даними технічної інвентаризації; припинення дії цього договору з ініціативи продавця на умовах, з підстав та в порядку, визначених цим договором (п. 5.2.7 Договору).

Відповідальність відповідача передбачена п.6.4. договору, у випадку недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців від зазначеного в цьому договорі, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від загальної вартості майнових прав на квартиру, зазначеної в п.3.1. цього договору, за кожен день затримки», а тому вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1% від загальної вартості майнових прав на квартиру зазначеної в п. 3.1.цього договору.

Встановлено, що 03 липня 2018 року позивач, як покупець, виконав своє зобов`язання у повному обсязі та сплатив вартість майнових прав на квартиру в сумі 1122 365 грн. 26 коп., на підтвердження чого надається копія платіжного доручення № від 03.07.2018 року та довідка про часткову оплату майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04.07.2018 року.

25 серпня 2020 року сторони за договором №МП163 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 26.06.2018 року, а саме: позивач та відповідач уклали додаткову угоду до даного договору відповідно до якої прийняли рішення про викладення п.2.6. Договору в наступній редакції: «Запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію - жовтень 2020р. Продавець має право в односторонньому порядку змінити запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію на строк до 6 (шести) місяців, що не буде вважатись порушенням умов цього договору.»

Станом на 30.10.2021 року відповідач свої зобов`язання не виконав, строк затримки передачі об`єкта у власність позивача, складає 364 дні.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Так, з позовом, що розглядається в межах даної справи, ОСОБА_1 звернувся до Броварського районного суду Київської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Правила підсудності справ, які розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, визначені у параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України (ст.ст.26-30).

У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (ст.27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (ст.26), правила альтернативної підсудності (ст.28) та правила виключної підсудності (ст.30).

За загальним правилом ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч.2 ст.28 ЦПК України).

Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у ст.30 ЦПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст.ст.27-28 ГПК України.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Норми Цивільного кодексу України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяють речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

За змістом ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У розумінні ч.2 вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям «нерухоме майно». Однак вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним.

Так, зокрема, відповідно до ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Отже, об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

За приписами ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Таким чином, майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про траво власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки з цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло з договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Цей перелік не є вичерпним.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.02.2018 року у справі №201/12876/17 вказав на те, що правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Предметом спору є стягнення з відповідача пені за невиконання ним умов Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №МП163 від 26.06.2018 року. Предметом цього договору є майнові права на квартиру АДРЕСА_2 у складі житлових будинків та об`єктів соціально-побутової сфери на АДРЕСА_3 .

Наведене свідчить, що спір у справі стосується виконання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №МП163 від 26.06.2018 року, тобто договору з приводу майнових прав на нерухоме майно, а тому він повинен розглядатись за правилами виключної підсудності, визначеної ч.1 ст.30 ЦПК України.

Оскільки незавершений будівництвом об`єкт нерухомості знаходиться в Голосіївському районі м. Києва, то справа за позовом ОСОБА_1 підсудна Голосіївському районному суду м. Києва.

Крім того, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - «Конвенція») передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч.1 ст.6 Конвенції).

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на те, що справа згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України належить до територіальної юрисдикції (підсудна) Голосїївського районного суду м. Києва, суд першої інстанції повинен був надіслати справу на розгляд цьому суду.

За приписами ч.1 ст.378 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції. Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Зважаючи на викладене, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2022 р. у справі №361/9651/21 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, оскільки Оскаржуване рішення прийнято з порушенням правил територіальної юрисдикції.

При цьому, ТОВ«Аркада-Будівництво» було позбавлене можливості заявити про непідсудність справи до винесення Оскаржуваного рішення, оскільки справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, без його повідомлення належним чином про дати, час і місце засідань суду.

Наведене вище обґрунтування щодо необхідності направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва було викладене відповідачем у заяві від 22.11.2022 року про перегляд заочного судового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2022 р. у справі №361/9651/21.

Проте, за змістом ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 року у справі №361/9651/21 суд дійшов висновку, що предметом даного позову є сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, що регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів».

З огляду на вказане, судом першої інстанції застосовано положення ч.5 ст.28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

При цьому, судом не враховано положення ч.16 цієї ж ст.28 ЦПК України, згідно з якою позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Отже, визначення підсудності за правилами ст.28 ЦПК України є протиправним за умов необхідності розгляду спору за правилами виключної підсудності, визначеними положеннями ст.30 ЦПК України.

Також, в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №711/1032/21, прийнятій в подібних правовідносинах, викладено наступний правовий висновок: «У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Тлумачення абзацу першого частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» свідчить, що ця норма не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, а не договір про виконання робіт (надання послуг), а тому відсутні підстави для застосування положень частини 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин».

Враховуючи викладене, на стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав не поширюються положення ЗУ «Про захист прав споживачів», відтак, застосування положень ч.5 ст.28 ТІПК України щодо наявних спірних правовідносинах є необгрунтованим.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року скасувати і направити справу до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.30, 367, 378, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року скасувати і направити справу до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: