Провадження № 22-ц/801/220/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 рокуСправа № 127/34437/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Кахно О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу,

Рішення ухвалила суддя Ан О. В.

Рішення ухвалено об 11:15 год у м. Вінниці

Дата складання повного тексту рішення 15 листопада 2023 року,

В с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду позов, який заявила до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О. О., зареєстрований в реєстрі за № 564.

Згідно умов договору представник продавця від імені продавця передав у власність (продав), а представник покупця прийняла у власність покупця (купила) квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 76,9 кв. м. Продаж квартири було здійснено за 250 000,00 грн. Згідно умов договору вбачається, що ціна була визначена за домовленістю сторін.

Згідно інформації щодо ринкової вартості квартири по АДРЕСА_2 середня вартість 1 кв. м. становить 750 доларів США. Вартість квартири загальною площею 76,9 кв. м. складатиме 57 675,00 доларів США, що в еквіваленті складатиме 1 549 727,25 грн. (курс долара США станом на 26 травня 2020 року 26,87 грн.)

Отже вартість квартири, визначена представниками сторін в договорі купівлі-продажу є заниженою, а саме такою, що не відповідає ринковій вартості даної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу, адже сума продажу була визначена на 1 299 727,00 грн. (1 549 727,25 250 000,00 = 1 299 727,25) менше від реальної ринкової вартості квартири.

Представник продавця ОСОБА_3 і покупець ОСОБА_6 є досить добрими друзями, та відповідно поза волею продавця ОСОБА_1 вступили в зговір щодо продажу ОСОБА_7 квартири за 250 000,00 грн., що на 1 299 727,25 грн. менше її реальної вартості.

При цьому жодних коштів за продаж квартири від ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_3 не отримували, як це визначено договором, що підтверджується виписками по рахунках ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , що вказує на порушення умов договору щодо здійснення розрахунку за придбану квартиру.

Покупець є громадянином США, до України в період укладення договору не приїздив, відповідно, якби розрахунок по договору купівлі-продажу проводився, то він би мав бути здійсненим лише шляхом переказу коштів на рахунок покупця або його представника, що здійснено не було, а тому умови договору покупцем не виконані.

Про продаж квартири ОСОБА_1 стало відомо лише у грудні 2021 року, адже за весь цей час з моменту видачі ОСОБА_3 довіреності та по грудень 2021 року жодних коштів за продаж квартири позивач не отримувала і не здогадувалася про продаж квартири, оскільки в цій квартирі весь час проживає її представник за довіреністю ОСОБА_3 , який є її батьком, і він не повідомив її про продаж квартири, а навпаки, постійно повідомляв про те, що покупця на квартиру немає.

ОСОБА_3 весь час проживає в квартирі, сплачує комунальні платежі та платежі по охороні квартири, що свідчить про те, що жодних домовленостей сторонами договору не виконано і угода не призвела до реалізації правових наслідків описаних в ній.

Оскільки в обумовлений договором купівлі-продажу строк відповідач не здійсним повний розрахунок за придбану квартиру, відповідно він завдав позивачу збитків в розмірі недоотриманої суми по договору в розмірі 250 000,00 грн., що слід вважати реальними та істотними збитками, тому як позивач, продавши належну їй квартиру, не змогла отримати вартість предмета договору, визначену сторонами, та була позбавлена можливості використати кошти від продажу квартири на свої потреби, а отже, була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору.

З огляду на те, що відповідач не виконав одну із істотних умов договору проведення розрахунку за придбане майно, тобто не вчинив дій щодо належного виконання умов договору, чим істотно порушив його умови, та відповідно наявні правові підстави для розірвання спірного договору, оскільки позивач була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні цього договору, а саме на отримання грошових коштів за продане майно, заборгованість за яким становить 250 000,00 грн., що складає 100 % вартості квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 , яка нею подана повторно 07 червня 2022 року (том 1 а. с. 97-100) прийнята судом до розгляду та відкрито по ній провадження (том 1 а. с.111-112).

З урахуванням поданої 14 березня 2021 року заяви про зміну предмета позову, позивач просила розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 травня 2020 року між продавцем ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_4 , від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О. О., зареєстрований в реєстрі за № 564 та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 26 травня 2020 року між продавцем ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_4 , від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О. О., зареєстрованого в реєстрі за № 564 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і прийняти нову постанову, якою її позов до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу, задовольнити.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним, оскільки судом першої інстанції було допущено неповне дослідження обставин, що є вагомими для всебічного та об`єктивного розгляду справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач вказала, що вона не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо того, що нею не підтверджено порушення умов договору купівлі-продажу квартири, оскільки покупцем квартири є іноземний громадянин, який безпосередньо не був присутній під час укладення спірного правочину, а діяв через свого представника та на підтвердження факту неотримання від відповідача грошових коштів вона надала виписки із своїх рахунків і рахунків свого представника ОСОБА_3 , що спростовує пункт договору купівлі-продажу квартири в частині розрахунку до укладення спірного договору. Також свідок ОСОБА_5 у своїх показах постійно плуталася, не могла чітко повідомити яким чином передав їй кошти відповідач і його невідомі друзі, в який період, якими сумами, кількість цих друзів, їх імена, кількість коштів, які передавалися, що вказує на неправдивість її показів. Матеріали справи не містять доказів перебування відповідача на території України та ввезення ним готівкових коштів на територію України.

Судом першої інстанції не були враховані вимоги законодавства України щодо порядку розрахунку готівкою.

Не погоджується позивач із позицією суду першої інстанції щодо того, що одержання однією стороною від іншої сторони грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою.

Також судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідач, як покупець квартири, не прийняв її у власність, оскільки квартира перебуває у користуванні позивача, в ній проживає третя особа, ключі від квартири не передавалися ні відповідачу, ні його представнику, а пояснення свідка ОСОБА_5 про заміну замків є безпідставними, так як ніякої заміни не здійснювалося. Після укладення договору купівлі-продажу примірники договору залишилися в ОСОБА_3 , що засвідчує той факт, що ніякого передання у власність відповідача квартири не відбувалося і кошти не передавалися.

А оскільки відповідачем не було виконано умови договору купівлі-продажу щодо прийняття і оплати квартири, відповідно вимоги позивача щодо розірвання договору є належним способом захисту, тому безпідставною є вказівка в рішенні суду про обрання позивачем неналежного способу захисту свого права.

Судом першої інстанції не враховані такі обставини як те, що загальна площа проданої квартири 105,6 кв. м., середня вартість 1 кв. м. 750, доларів США, вартість квартири 79 200 доларів США, що еквівалентно 2 128 104,00 грн. Визначена представниками сторін в договорі купівлі-продажу вартість квартири в 250 000,00 грн. є заниженою, що не відповідає ринковій вартості квартири на момент укладення договору і є меншою на 1 878 104,00 грн. від реальної ринкової вартості квартири.

Відповідач ОСОБА_6 надіслав відзив, підписаний його представником адвокатом Кравцовим С. О., у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бевз Ю. В. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

Позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Пунько І. В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Заяв чи клопотань позивач до суду не надіслала. Адвокат Пунько І. В. надіслала 20 лютого 2024 року клопотання про відкладення розгляду справи через об`єктивні обставини, які не залежать від неї, а саме за станом здоров`я вона не має змоги бути присутньою у судовому засіданні, призначеному на 21 лютого 2024 року, підтверджуючі документи надасть у наступному судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ; ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 24 січня 2024 року, у якому справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Матківської М. В. на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 07 лютого 2024 року, у якому було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пунько І. В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю у судовому засіданні при розгляді іншої справи, що розглядається у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Неявка у судове засідання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пунько І. В., яка не підтвердила поважності своєї неявки і не просила про продовження строку розгляду справи, який згідно вимог частини 1 статті 371 ЦПК України закінчився 11 лютого 2024 року, не може бути визнана по поважній причині. Тому така причина неявки представника позивача не визнається судом поважною і не перешкоджає розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Пунько І. В.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бевз Ю. В., дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 26 травня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О. О. і зареєстрованого в реєстрі за № 564, представник продавця від імені продавця передав у власність (продав), а представник покупця прийняла у власність покупця (купила) квартиру АДРЕСА_1 та сплатила за неї ціну (суму), зазначену в п. 2.1 цього договору (пункт 1.1.).

Згідно з даними, викладеними в правостановлювальному документі квартира в цілому загальною площею 105,6 кв. м., в тому числі житлова площа 76,9 кв. м. (пункт 1.2).

Згідно пункту 2.1 договору продаж квартири за домовленість сторін вчинено за 250 000,00 грн., які, за твердженням представника продавця, продавець отримала в повному обсязі від представника покупця до укладення цього договору з урахуванням «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в України», затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 і своїми підписами під цим договором представники сторін підтверджують факт повного розрахунку між сторонами за продану квартиру, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку (том 1 а. с. 103-104).

Офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 26 травня 2020 року становить: за 1 долар США 26,8742 грн. (том 1 а. с. 106).

Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 від 15 грудня 2021 року по надходженням по картці/рахунку і додатковим рахункам, відкритим на ім`я ОСОБА_1 за період 01 березня 2020 року 20 травня 2020 року, надходжень: 0,00, операції за обраний період відсутні (том 1 а. с. 107).

Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 від 15 грудня 2021 року по надходженням по картці/рахунку і додатковим рахункам, відкритим на ім`я ОСОБА_3 за період 01 березня 2020 року 20 травня 2020 року, усього надходжень: 9,950,00 грн., операції за обраний період: 02 квітня 2020 року, переказ з карти ПриватБанку через додаток Приват24, відправник: ОСОБА_1 , сума у валюті операції 10 000,00 грн. (том 1 а. с. 108).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 травня 2020 року і підписаного представниками сторін договору, представник продавця отримав визначені сторонами кошти в повному обсязі від представника покупця до укладення цього договору, а представник покупця прийняла у власність покупця спірну квартиру, а позивач та її представник не надали доказів на спростування зазначених у договорі купівлі-продажу обставин, та не надали достатніх і достовірних доказів, які б підтверджували порушення умов договору купівлі-продажу квартири, а також позивач не оспорювала та не визнавала недійсним доручення, яке вона видала на ім`я ОСОБА_3 , не ставила під сумнів його дії, які призвели до порушення її прав.

Також суд у своєму рішенні вказав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права. Способом захисту права позивача у даній справі, згідно приписів п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є примусове виконання обов`язку в натурі, і позовна вимога про стягнення майна з відповідача на підставі приписів глави 83 ЦК України відповідатиме такому способу захисту порушеного права.

Апеляційний суд частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобо`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

Глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

У частині 4 статті 692 ЦК України вказано, що якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору.

Можливість відмовитися від договору надана продавцю, виходячи із того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти, то така його поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору.

Також продавець вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця при умові, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 194/342/15-ц (провадження № 61-16664св20) дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Цей висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від покупця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Як вбачається із позовної заяви та із заяви про зміну предмета позову, позивач просила розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 травня 2020 року між нею продавцем, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_4 , від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_5 , із тих підстав, що в обумовлений цим договором строк відповідач не здійсним повний розрахунок за придбану квартиру, тобто відповідач не виконав одну із істотних умов договору, не вчинивши дій щодо належного виконання умов договору, чим істотно порушив його умови, у зв`язку з чим наявні правові підстави для розірвання договору, оскільки позивач позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні цього договору, а саме на отримання грошових коштів за продане майно, заборгованість за яким становить 250 000,00 грн., що складає 100 % вартості квартири (том 1 а. с. 98-100, 177-179).

Судом по справі встановлено, що згідно умов спірного договору купівлі-продажу квартири, викладених у пункті 1.1.: за цим договором представник продавця від імені продавця передав у власність (продав), а представник покупця прийняла у власність покупця (купила) квартиру АДРЕСА_1 та сплатила за неї ціну (суму), зазначену в пункті 2.1 цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартири: продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 250 000,00 грн., які за твердженням представника продавця, продавець отримала в повному обсязі від представника покупця до укладення цього договору з урахуванням «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 і своїми підписами під цим договором представники сторін підтверджують факт повного розрахунку між сторонами за продану квартиру, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку (том 1 а. с. 103-104).

Отже мотиви позовної заяви про неотримання продавцем позивачем по справі, коштів за продану квартиру, повністю заперечується і не узгоджується зі змістом договору купівлі-продажу квартири, у якому зазначено, що сторони провели розрахунок до підписання договору купівлі-продажу та не мають один до одного жодних претензій фінансового характеру.

З огляду на встановлене, такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами, оскільки позивач також обґрунтовувала свої позовні вимоги і тим, що вартість, визначена представниками сторін в договорі купівлі-продажу квартири є заниженою, а саме такою, що не відповідає ринковій вартості квартири на момент укладення договору купівлі-продажу, адже сума продажу квартири була визначена на 1 299 727,00 грн. менше від реальної ринкової вартості проданої квартири.

Зважаючи на таку суперечливу поведінку позивача ОСОБА_1 , а також необхідність урахування при вирішенні справи висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц (провадження № 61-16664св20), який ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19), апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надала доказів на спростування умов договору щодо отримання представником продавця визначеного сторонами розміру грошових коштів від представника покупця до укладення договору, тобто, що позивач не надала достатніх достовірних даних, які б підтверджували порушення умов договору купівлі-продажу квартири, а також з тих підстав, що позивач обрала неналежний спосіб захисту свого права.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

За таких обставин, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року необхідно змінити, шляхом зміни його мотивувальної частини з урахуванням висновків, викладених у цій постанові про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є обрання позивачем неналежного способу захисту свого права.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, тому апеляційний суд не вбачає підстав надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги, оскільки висновки суду по суті вирішення спору, про обґрунтованість чи необґрунтованість вимог позивача мають бути зроблені після обрання ним належного способу захисту свого права.

За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та часткову зміну рішення суду першої інстанції лише мотивувальної його частини, а в іншій частині рішення суду залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року частково змінити у мотивувальній частині рішення, виклавши його в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М. В. Матківська

Судді: Ю. Б. Войтко

В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року