ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 756/3646/22

провадження № 61-1483св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у складі судді Луценко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А.,Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»), посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що у період з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року він знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Відповідно до наказу від 31 січня 2022 року № 131/ос його призначено на посаду заступника начальника відділу судової роботи з 01 лютого 2022 року з випробувальним терміном 2 місяці, посадовим окладом згідно із штатним розписом у розмірі 24 100,00 грн.

01 квітня 2022 року відповідно до наказу 169/ОС (далі - наказ № 169/ОС) його звільнено з роботи на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із встановленою протягом строку випробування роботодавцем невідповідністю займаній посаді.

Про звільнення з роботи він дізнався 26 квітня 2022 року під час ознайомлення та вручення йому копії наказу № 169/ОС та трудової книжки.

У період з 02 лютого 2022 року до 07 лютого 2022 року він був тимчасово непрацездатним внаслідок захворювання, що підтверджено електронним медичним висновком про тимчасову непрацездатність від 03 лютого 2022 року та листком непрацездатності за період з 02 лютого 2022 року до 07 лютого 2022 року АЛД №433784.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та веденням бойових дій у передмістях Києва та Київській області, введенням обмежувальних заходів у м. Києві, на прохання роботодавця він оформив відпустку за свій рахунок з 01 березня 2022 року до 15 березня 2022 року.

Звільнення є незаконним, оскільки його підставою є службова записка заступника начальника управління - начальника відділу судової роботи правового забезпечення, у якій зазначено, що позивач під час випробувального терміну неналежно та невчасно виконав завдання, проте ця записка є надуманою та такою, що не відповідає дійсності.

З врахуванням заяви про зміну предмета позову просив суд поновити його на посаді заступника начальника відділу судової роботи у ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 7 398,83 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу і у зв`язку із затримкою розрахунку в розмірі 46 844,07 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів суду незаконності його звільнення належними доказами, а відповідач згідно з доданими до матеріалів справи документами спростував твердження позивача щодо його незаконного звільнення.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції зазначеної постанови.

Суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції щодо законності звільнення позивача, виходив із того, що вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Позивач дав згоду на встановлення випробувального терміну та погодився з його умовами, тобто фактично з можливістю розірвання з ним трудового договору в порядку статті 28 КЗпП України, а суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджується факт непроходження позивачем випробувального терміну, оскільки він неналежним чином виконував передбачені посадовою інструкцією обов`язки.

Відповідач не порушив порядку повідомлення позивача про звільнення, встановленого статтею 28 КЗпП України, оскільки у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та непроживанням позивача за місцем реєстрації, про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді протягом строку випробування та необхідність з`явитися до ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» для розірвання трудових відносин на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП його було повідомлено у телефонному режимі.

Змінивши мотиви відмови в позові в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не довів існування заборгованості з виплати заробітної плати та затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, просив їх скасувати в частині відмови в поновленні на посаді та стягнення заборгованості із заробітної плати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі 522/3864/18, провадження № 61-18425св19, від 25 серпня 2020 року у справі № 826/19766/16, провадження № № К/9901/48405/18, К/9901/48973/18, від 04 лютого 2021 року у справі № 826/13700/18, провадження № К/9901/22260/19, від 12 березня 2020 року у справі № 809/1157/17, провадження № К/9901/49165/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 2140/1369/18, провадження №К/9901/8431/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 489/548/17, провадження № К/9901/18162/18, від 10 червня 2021 року у справі № 817/892/18, провадження № К/9901/30096/20, від 08 липня 2020 року у справі № 817/3203/15, провадження № К/9901/6843/18, від 27 травня 2020 року у справі № 817/44/17, провадження №К/9901/54892/18, від 07 липня 2022 року у справі № 240/11059/19, провадження № К/9901/23242/20, від 18 лютого 2021 року у справі № 809/1947/16, провадження № К/9901/29893/18.

Роботодавець не повідомив його письмово про звільнення за три дні за адресою його реєстрації. Телефонних дзвінків і електронних листів від ПрАТ «Київ- Дніпровське МППЗТ» він не отримував.

Обставини невідповідності позивача займаній посаді, викладені у доповідній записці від 29 березня 2022 року № 682, не відповідають дійсності.

За час простою роботодавець повинен нараховувати заробітну плату з розрахунку середнього заробітку, а не 2/3 тарифної ставки (посадового окладу).

Позивача не повідомлено за два місяці про зміну умов праці, зокрема про встановлення 25 і 28 лютого 2022 року вихідними днями.

Аргументи інших учасників справи

Відзив відповідача мотивований тим, що позивач був повідомлений у телефонному режимі, про що складено акт, оскільки за об`єктивних обставин, пов`язаних із вторгненням російської федерації в Україну, та повідомленням позивача, що він не проживає за місцем реєстрації, сповіщення працівника у такий спосіб є належним.

Крім того, на електронну адресу позивач направлявся електронний лист-повідомлення. Той факт, що електронна пошта ОСОБА_1 не працювала не впливає на те, що відповідач належно повідомив позивача про звільнення.

Вирішення питання про відповідність працівника займаній посаді у випробувальний термін є виключним правом роботодавця.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 31 січня 2022 року №131/ос позивача було прийнято на роботу на посаду заступника начальника, відділу судової роботи з 01 лютого 2022 року, з випробувальним терміном 2 місяці із посадовим окладом згідно зі штатним розписом, який становив 24 100,00 грн.

29 березня 2022 року згідно з доповідною запискою № 682 вн заступник начальника управління-начальника відділу судової роботи правового забезпечення встановив невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді протягом строку випробування.

Згідно з доповідною запискою заступника начальника управління -начальника відділу судової роботи правового забезпечення від 29 березня 2022 року № 682 вн «… в період роботи до 23 лютого 2022 року включно ОСОБА_1 припускався численних помилок при складанні процесуальних документів, незважаючи на рекомендації, які були надані безпосереднім керівником при перевірці чорнового варіанту. Через несвоєчасну та некомпетентну роботу ОСОБА_1 в діловодстві підприємства які полягають у несвоєчасній реєстрації документів, що гальмує робочий час та роботу правового забезпечення в цілому. У зв 'язку з чим навантаження інших співробітників відділу збільшувалось. Слід зазначити, що своєчасність з дотриманням строків підготовки процесуальних документів є найважливішою частиною відділу судової роботи. Так під час виконання доручення, щодо підготовки пояснень та участі в судовому засідання в режимі відео конференції по справі № 902/1030/21 за позовом ПрАТ «Київ-Дніпровське М11113Т» до ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, ОСОБА_1 проявив не достатню обізнаність предмету спору та вивчення наявних матеріалів справи, під час судового засідання виникали значні труднощі та мінімізовано позитивний результат в судовому процесі для підприємства. Під час виконання доручення, щодо підготовки та подачі уточненого позову по справі № 911/340/22 за позовом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до TOB «Еко-Інвестбуд», до TOB «Профтрансінвестиція», до TOB «Дербі Чіпс» про витребування майна із чужого незаконного володіння, вибачались численні граматичні та стилістичні помилки у тексті, неодноразово чорновий варіант повертався на виправлення помилок. Вказівки про зазначення по справі належних відповідачів ігнорувались, думка та рекомендації відділу судової роботи до уваги не приймалась. На вимогу надати оригінали підтвердження (опис вкладення та чек Укрпошти) направлення даної позовної заяви в суд та сторонам справи відмовлено з незрозумілих обставин, лише через певний час направлені на електронну адресу копії. З боку ОСОБА_1 встановлені поширені факти недодержання вимог статті 139 КЗпП України в частині несумлінної праці, невиконання без поважних причин своїх основних завдань та обов`язків порушення трудового розпорядку дня - систематичного порушення трудового розпорядку дня (порушення строків прибуття на робоче місце та залишення робочого місця), порушення Правил пропускного режиму на територію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затверджених наказом від 19.08.2020 № 365). Підтвердження поважних причин щодо запізнення надано не було. Реакція на зауваження критично негативна. Ініціювання та бажання до роботи не вбачалось. На робочому місці займався сторонніми справами (особові юридичні консультації в телефонному режимі). З огляду на зазначене, заступника начальника відділу судової роботи ОСОБА_1 ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» не відповідає займаній посаді. Відповідно до положень статті 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні...».

29 березня 2022 року за підписом начальника управління персоналу Приходько Н. заступника начальника управління правового забезпечення - начальник відділу судової роботи Ляцька X., головного інженера Іванова С., складено акт про те, що 29 березня 2022 року відповідно до доповідної записки від 29 березня 2022 року № 682 та з огляду на воєнний стан, запроваджений указом Президента України від 14 березня 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з урахуванням повідомлення самого працівника, що він не проживає за місцем реєстрації й відсутністю у нього довідки тимчасово переміщеної особи, ОСОБА_1 повідомлено у телефонному режимі про його невідповідність займаній посаді протягом строку випробування та необхідність з`явитися до ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» для розірвання трудових відносин на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України.

01 квітня 2022 року відповідно до наказу 169/ОС позивача було звільнено з посади на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі встановленням протягом строку випробування невідповідності займаній посаді на підставі доповідної записки від 29 березня 2022 року.

01 квітня 2022 за допомогою засобів електронної пошти позивача повідомлено про необхідність отримання трудової книжки та наказу про звільнення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні відповідач наказом від 25 лютого 2022 року № 98 25 та 28 лютого встановив неробочими днями (а. с. 78).

Позивач в суді апеляційної інстанції підтвердив, що 25 та 28 лютого 2022 року він на роботу не виходив.

Наказом від 01 березня 2022 року № 100 запроваджено режим простою працівникам ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», нарахування заробітної плати за час простою проводиться з розрахунку 2/3 тарифної ставки (посадового окладу) (а. с. 71).

Листок непрацездатності за період хвороби позивача з 02 до 07 лютого 2022 року виданий 29 квітня 2022 року та пред`явлений позивачем до оплати 12 травня 2022 року, в цей же день ОСОБА_1 були виплачені кошти у розмірі 8 549,46 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (частина третя статті 27 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 522/3864/18, провадження № 61-18425св19, на які посилається заявник, та які узгоджуються з висновками судів попередніх інстанцій.

Вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 202/1444/21, провадження № 61-3839св23, від 30 січня 2023 року у справі № 522/3291/20, провадження № 61-10888св22, від 28 червня 2023 року у справі № 202/1441/21, провадження № 61-3837св23.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши усі надані сторонами докази, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивача було прийнято на посаду заступника начальника відділу судової роботи зі строком випробування два місяці й у період строку випробування роботодавець встановив, що він не відповідав встановленим посадовою інструкцією кваліфікаційним вимогам, що підтверджено доповідною запискою заступника начальника управління-начальника відділу судової роботи правового забезпечення від 29 березня 2022 року № 682 вн.

З огляду на вказане, а також те, що при визначенні відповідності посади працівника з випробуванням роботодавець наділений певною свободою розсуду, Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суди не забезпечили повного та всебічного розгляду обставин справи, зокрема не перевірили обґрунтованість висновків роботодавця про те, що позивач не відповідав займаній посаді.

Ці доводи також зводяться до непогодження зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та переоцінкою доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги, що роботодавець не повідомив позивача письмово про звільнення за три дні за адресою його реєстрації, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з актом від 29 березня 2022 року позивач повідомив роботодавця, що не проживає за місцем реєстрації, водночас доказів того, що ОСОБА_1 повідомив відповідачу свою фактичну адресу проживання на час складення акта у матеріалах справи немає.

У запереченнях на відзив (відповідь на відзив) (а. с. 83) позивач вказує, що з 07 березня 2022 року проживав не за адресою його місця реєстрації, а за адресою: АДРЕСА_1 , тому на час повідомлення відповідача про звільнення не перебував за адресою його реєстрації та не міг бути письмово повідомленим про його звільнення, що узгоджується з інформацією, викладеною в акті відповідача від 29 березня 2022 року.

01 квітня 2022 року за допомогою засобів електронної пошти позивача також повідомлено про необхідність отримання трудової книжки та наказу про звільнення.

З урахуванням ситуації у місті Києві та Київській області під час дії воєнного стану, що склалася в період з 22 лютого 2020 року до квітня 2022 року внаслідок вторгнення російської федерації, того, що позивач перебував за іншою адресою, неповідомленою відповідачу, з урахуванням акта від 29 березня 2022 року за підписом начальника управління персоналу Приходько Н., заступника начальника управління правового забезпечення - начальника відділу судової роботи Ляцька X., головного інженера Іванова С., Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з урахування обставин у цій справі відповідач був належно повідомлений про звільнення.

Щодо доводів касаційної скарги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, зокрема що відповідач мав нарахувати заробітну плату за час простою з розрахунку середнього заробітку, а не 2/3 тарифної ставки (посадового окладу), Верховний Суд зазначає таке.

Порядок оплати за час простою встановлено статтею 113 КЗпП України. Зокрема цією статтею передбачено декілька варіантів оплати простою залежно від причин його виникнення, а саме: час простою не з вини працівника оплачується із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду / окладу (частина перша статті 113 КЗпП України); за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (частина третя статті 113 КЗпП України).

Позивач помилково кваліфікує введення воєнного стану в Україні як обставину настання виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини.

Законодавство України не має визначення такої виробничої ситуації, проте така ситуація повинна бути пов`язана з наслідками діяльності підприємства під час виробничого процесу.

Водночас вторгнення російської федерації, за наслідком якого в Україні введено воєнний стан, не є виробничою ситуацією, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги про неповідомлення і неознайомлення позивача з наказами відповідача від 25 лютого 2022 року № 98, яким встановлено 25 і 28 лютого 2022 року неробочими днями, та від 01 березня 2022 року № 100, яким запроваджено режим простою працівникам товариства, які не задіяні у виробничому процесі, та встановлено оплату праці таким працівникам за час простою з розрахунку 2/3 тарифної ставки (посадового окладу), оскільки окремо ці накази позивач не оскаржив. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 761/13219/22, провадження № 61-9243св23.

Велика Палата Верховного Суду може застосувати лише релевантний висновок Верховного Суду України, сформульований при вирішенні подібного спору у подібних правовідносинах. Подібність спірних правовідносин у справах можна визначити за допомогою трьох критеріїв. З-поміж них змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а суб`єктний і об`єктний - додатковими. Останні два критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказувати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункти 26, 27, 30, 97, 98)).

Посилання у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 серпня 2020 року у справі № 826/19766/16, провадження № № К/9901/48405/18, К/9901/48973/18, від 04 лютого 2021 року у справі № 826/13700/18, провадження № К/9901/22260/19, від 12 березня 2020 року у справі № 809/1157/17, провадження № К/9901/49165/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 2140/1369/18, провадження №К/9901/8431/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 489/548/17, провадження № К/9901/18162/18, від 10 червня 2021 року у справі № 817/892/18, провадження № К/9901/30096/20, від 08 липня 2020 року у справі № 817/3203/15, провадження № К/9901/6843/18, від 27 травня 2020 року у справі № 817/44/17, провадження №К/9901/54892/18, від 07 липня 2022 року у справі № 240/11059/19, провадження № К/9901/23242/20, від 18 лютого 2021 року у справі № 809/1947/16, провадження № К/9901/29893/18, є незастосовними у справі, що переглядається, оскільки звільнення позивачів як державних службовців у цих справах відбулося на підставі спеціального закону, а саме Закону України «Про державну службу».

Отже, суди дійшли правильного висновку про відмову в позові в частині поновленні позивача на посаді, оскільки його звільнення за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України здійснено відповідно до вимог КЗпП України та роботодавець довів невідповідність позивача займаній посаді протягом випробувального терміну. Водночас суд апеляційної інстанції, змінивши мотиви відмови в позові в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, обґрунтовано виходив з того, що не встановлено існування заборгованості з виплати заробітної плати.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, оскаржуваних рішень суду першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані рішення суду першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська