Справа № 939/2957/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Міланіч А.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з травня 2011 року працює у відокремленому підрозділі Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до п. 3.10 колективного договору, укладеного між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, вона має право на щорічне отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, як правило разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року, що становить 14 866,00 гривень. Маючи достатній стаж роботи на залізничному транспорті для отримання матеріальної допомоги, вона 19 жовтня 2022 року подала відповідачу заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно до п. 3.10 колективного договору. Сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав їй виплатити становить 14 866,00 гривень. Проте відповідач свої зобов`язання за колективним договором не виконав, матеріальну допомогу на оздоровлення у вказаному розмірі їй не виплатив, чим грубо порушив її гарантовані права. Тому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в сумі 14 886,00 гривень (без врахування всіх необхідних податків і зборів).

15 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

27 грудня 2023 року представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що позов ОСОБА_1 не визнає, вважає його безпідставним та необгрунтованим, оскільки виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена законодавством не для усіх категорій працівників. Так працівники АТ «Укрзалізнипця» не включені в перелік працівників, яким така матеріальна допомога передбачена законодавством. Виплата їм матеріальної допомоги на оздоровлення встановлена колективним договором, укладеним між адміністрацією державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників.

При подачі позову позивачка не сплатила судовий збір та, зазначила, що звільнена від його сплати, на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Проте матеріальна допомога на оздоровлення для залізничників передбачена тільки умовами колективного договору, не входить до структури заробітної плати, і є іншою виплатою, передбаченою внутрішнім нормативом самого підприємства. Тому суддя, встановивши, що позовна заява подана без додержання вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу про залишення її без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Тому, оскільки матеріальна допомога є іншою, належною до виплати сумою, строк, в який працівник міг звернутися з заявою про вирішення спору є тримісячним з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тому за вказаних обставин заява ОСОБА_1 має бути залишена без розгляду.

Заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення позивачка подала без заяви про надання їй щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. Оскільки вона не відноситься до осіб, яким матеріальна допомога на оздоровлення надається лише на підставі заяви, без надання щорічної відпустки, то вона не дотрималась необхідної умови, передбаченої п. 3.3. Порядку надання працівникам регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення.

Правління АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, керуючись ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийняло рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Призупинення таких виплат здійснено на повністю легітимних підставах і у встановлений діючим законодавством спосіб. Нарахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 не відбулось, оскільки з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, тому саме з вказаної дати у роботадавця і виникло право на призупинення дії положень колективного договору і наразі такі виплати не здійснюються нікому.

Тому за вказних обставин просив у позові відмовити.

10 січня 2024 року представник позивачки адвокат Осьмак А.В. надіслав додаткові пояснення у справі, де зазначив, що позов підлягає задоволенню, оскільки ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022, на який посилається відповідач, як на підставу для відмови у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, прийнятий 15.03.2022, а набрав чинності лише 24.03.2022. Пункт 1 Прикінцевих положень ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» викладено в такій редакції: «цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування», що свідчить про передчасність прийняття рішення АТ про призупинення виплат, передбачених колективними договорами до набрання чинності цим законом. Тому посилання відповідача на ст. 11 Закону України №21366-ІХ як на підставу законності невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік є безпідставним та не може слугувати аргументом відмови у виплаті працівникові коштів. Крім цього, статтею 11 ЗУ 2136-ІХ законодавець надав роботодавцеві лише право перед іншою стороною ініціювати зупинення положень колективного договору, а не приймати рішення в односторонньому порядку та призупиняти дію положень колективного договору. Відтак всі норми/положення колективного договору, які діяли до введення на території України воєнного стану, продовжують діяти по теперішній час, в тому числі і в частині обов`язку роботодавця виплачувати матеріальну допомогу.

Вважав, що оскільки в статтях, опрублікованих на веб-сайті, сказано, що за підсумками 2023 року АТ «Укрзалізниця» має намір одержати 7 млрд. грн. прибутку, в грудні 2023 року товариство виплатило більшості своїх працівників одноразову премію в розмірі 14 тис. грн. в залежності від займаної посади та місця роботи, то підстави для невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні.

У додаткових поясненнях, які надійшли до суду 23 січня, 07 та 12 лютого 2024 року представник відповідача зазначила, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, яким врегульовано питання оплати праці всіх працівників в період воєнного стану, погоджене профспілкою залізничників і транспортних будівельників України, яка є стороною Галузевої угоди. Тому призупинення виплат на період воєнного стану здійснене на повністю легітимних підставах у встановлений діючим законодавством спосіб. Оскільки виплати, які є предметом спору, передбачені колективним договором, призупинення їх відповідачем відповідає положенням ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, то підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Наразі виплата матеріальної допомоги не здійснюється нікому з працівників залізниці.

Крім цього, оскільки відповідач не відмовляв позивачці у виплаті матеріальної допомоги, виплата якої призупинена на період дії воєнного стану, то твердження про порушення її трудових прав є безпідставними.

Твердження позивача про те, що рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 про призупинення виплат за колективними договорами прийнято всупереч ЗУ «Про колективні договори і угоди» та до набрання чинності ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» необгрунтовані, оскільки вказане рішення не оскаржувалося у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця», в тому числі і позивачкою.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з травня 2011 року по теперішній час позивачка працює касиром квитковим виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 36-37).

Між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки (а.с.33-35)

Зі змісту п. 3.10 Колективного договору (а.с. 34) вбачається, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, встановлено надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

19 жовтня 2022 року позивачка подала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до п. 3.10 колективного договору (а.с.38)

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Це підтверджується витягом з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 Ком.т. від 14 березня 2022 року (а.с.54-55) Викладені обставини свідчать про те, що виконання відповідачем обов`язку з виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік призупинено на час воєнного стану.

При цьому рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року жодною особою не оскаржувалось, а тому є діючим і чинним на даний час.

Порядком надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська зазізниця» передбачено умови отримання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення.

Матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникові дирекції один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило, при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів.

У випадку необхідності отримання матеріальної допомоги в інший період, вона надається за відповідною заявою працівника, яка розглядається комісійно, спільно з представниками первинної профспілкової організації.

Оскільки заява позивачки від 19 жовтня 2022 року була подана окремо від заяви про відпустку, то відповідно до п. 3.2. Порядку розглядається комісійно, спільно з представниками первинної профспілкової організації.

Спірні правовідносини регулюються главою ІІ «Колективний договір» КЗпП України, Законом України «Про колективні договори і угоди» та Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що роботодавець грубо порушив права позивачки, не виплативши їй вищезазначену компенсаційну виплату (відмовивши їй у здійсненні вказаної компенсаційної виплати).

При цьому матеріали справи не містять доказів, які свідчать про порушення прав позивачки, зокрема доказів, про відмову у виплаті їй матеріальної допомоги на оздоровлення в 2022 році.

Крім того, суд враховує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріорітетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що підстави для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивачки вказаної компенсаційної виплати відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст. 10-13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуюча-суддяА.Міланіч