ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6362/23Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/87/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника ОСОБА_1 -

адвоката Биць І.А., Ковальчук М.І. та її представника - адвоката Майки М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Биць Ігоря Анатолійовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., дата складення повного тексту 22 вересня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що з 23.09.2006 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , в якому народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що квартира була придбана за спільні кошти сторін, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, однак право власності на вказане нерухоме майно оформлене за відповідачем.

Тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4026 грн. Судовий збір у сумі 4026 грн. покладено на позивача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Биць І.А. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необгрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку щодо наявності підстав для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні.

Зокрема, досліджуючи ту обставину, що спільні діти проживають з відповідачем, не врахував того, що позивач ОСОБА_1 саме на вимогу відповідачки покинув їх спільне житло та більше не має можливості проживати разом з дітьми та того факту, що позивач не має у власності жодного іншого житла, і починаючи з листопада 2022 року вимушений його винаймати, що впливає на його майнове становище.

Судом першої інстанції не досліджено того, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.07.2023р., залишеним без змін апеляційним судом у справі № 607/9023/23 ОСОБА_2 відмовлено у позові до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо їх дітей та збільшення розміру аліментів на їх утримання.

За прострочення сплати аліментів на утримання дітей, яке мало місце в січні квітні 2023 року, з позивача в користь відповідача було стягнуто неустойку у розмірі 14 462,95 грн. в межах цивільної справи №607/9025/23, а починаючи з червня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, тому суд безпідставно використав вказані обставини як доказ ухилення позивача від утримання дітей.

Крім цього, Радехівським районним судом Львівської області від 17.08.2023р. у справі №451/677/23 було вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спірного автомобіля 79 540,00грн., тому суд першої інстанції безпідставно трактував це як доказ приховання позивачем спільного майна подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні врахувавши при цьому: несвоєчасне виконання обов`язку ОСОБА_1 щодо матеріального утримання неповнолітніх дітей; факту проживання дітей з відповідачем; неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків по вихованню дітей, приховування позивачем від відповідача спільно набутого майна, яке було реалізоване ОСОБА_1 без згоди останньої; можливого вчинення позивачем протиправних дій щодо відповідача.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвоката Биць І.А. просив задовольнити апеляційну скарги з підстав, які у ній наведено.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Майка М.Б. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з підстав, які викладено у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Обставини справи.

З 23 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 року у справі № 607/14648/22.

За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 982, ОСОБА_2 придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 347300 грн. Цього ж дня за ОСОБА_2 було зареєтровано право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2022 у справі № 607/13471/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 2833 грн, та аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі 2272 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2022 і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 03.10.2022 і до досягнення ОСОБА_6 трьохрічного віку.

Для примусового виконання виконавчих листів № 607/13471/22 від 02.01.2023 та від 12.01.2023, виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, 10.01.2023 та 30.01.2023 відділом ДВС у місті Тернополі Західного МУЮ відкриті виконавчі провадження № 70700825 та № 70874893.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за період жовтень 2022 року липень 2023 року, наданого відділом ДВС у м.Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 25.07.2023 року №80356, станом на момент відкриття виконавчого провадження було нараховано 20 090, 65 грн. заборгованості. Протягом лютого - липня 2023 року ОСОБА_1 щомісячно вносив кошти та сплатив аліменти на утримання дітей у загальній сумі 50 760 грн.

Станом на липень 2023 року заборгованість відсутня, наявна переплата у сумі 39.35 грн.

За зверненням ОСОБА_1 у лютому 2023 року органом опіки і піклування встановлено графік його спілкування з дітьми.

Як вбачається із змісту висновку органу опіки і піклування про встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №213 від 01.03.2023 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо участі батька у вихованні синів. Органом опіки і піклування встановлено графік та рекомендовано батькові ОСОБА_1 не порушувати його, а матері ОСОБА_2 - рекомендовано поважати батьківські права ОСОБА_1 та не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми.

У травні 2023 року ОСОБА_8 звернулась в суд із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, у звязку з чим комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради прийнято рішенням № 174 від 03.06.2023 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. Одночасно вирішено попередити ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 17.08.2023 у справі № 451/677/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 79 540 грн. компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000845 від 01.09.2022 року, за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом того, що 28.08.2022 приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту наніс ОСОБА_2 удар в ділянку голови, чим спричинив останній тілесні ушкодження.

У зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 225257, яким ОСОБА_1 встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 терміном на 3 доби. Наявна у матеріалах справи копія цього припису є частково нечитабельною, зокрема, не зрозуміла дата його постановлення, які саме дії вчинив ОСОБА_1 і коли.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 у справі № 607/14637/22 ОСОБА_1 виданий обмежувальний припис на строк 1, 5 місяці із забороною перебувати у місці проживання ОСОБА_8 та малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , наближатися ближче 2 метрів до них та їхнього місця проживання, заборонено переслідувати їх у будь-який спосіб, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби звязку.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , набута сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу.

Відступаючи від засад рівності часток подружжя суд зазначив такі підстави: на утриманні відповідачки перебувають двоє неповнолітніх дітей, а позивач аліменти на утримання дітей вчасно не сплачує, що призводить до періодичного виникнення заборгованості; відсутні докази внеску ОСОБА_1 у матеріальне забезпечення сімї під час шлюбу; вчинення дій на шкоду інтересам сімї (відчуження без згоди ОСОБА_2 спільно нажитого автомобіля); неодноразове вчинення ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 домашнього насильства, наслідком чого стало порушення цивільних, кримінальних та адміністративних правових процедур захисту захисту від позивача як кривдника.

Висновок суду першої інстанції про наявність передбачених частинами 2, 3 статті 70 СК України підстав для відступу від засад рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя на користь ОСОБА_2 не грунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи.

Щодо наявності підстав, передбачених частиною 3 статті 70 СК України.

Наявні у матеріалах докази виконання ОСОБА_1 зобовязань по утриманню неповнолітніх дітей свідчать про те, що аліменти у розмірі 2 833 грн. на утримання сина ОСОБА_9 та 2272 грн. на утримання сина ОСОБА_10 були стягнуті рішенням суду від 6 грудня 2022 року, починаючи з 3 жовтня 2022 року. До примусового виконання вказане рішення звернуто 10 січня 2023 року. У лютому 2023 року ОСОБА_1 на сплату аліментів вніс 14 745 грн., у березні 2 000 грн., у травні 2023 року 15 300 грн., у червні 10 210 грн., у липні 2023 року - 8505 грн. Заборгованість станом на липень 2023 року відсутня.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що мало місце тривале невиконання ОСОБА_1 судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, не відповідає обставинам справи.

Аналіз наявного у справі розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами на утримання дітей, зокрема період та суми нарахування, строки та суми внесених аліментів, не дає підстав для висновку про те, що допущена ОСОБА_1 несвоєчасна сплата аліментів свідчить про неспроможність аліментів забезпечити фізичний та духовний розвиток неповнолітніх дітей, їхнє лікування, проживання та навчання.

ОСОБА_2 не подано будь яких доказів про те, що визначений судовим рішенням 6 грудня 2022 року розмір аліментів на утримання спільних дітей, станом на вересень 2023 року є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Та обставина, що діти залишились проживати разом з матірю ОСОБА_2 , сама по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя при поділі спільного майна, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року (справа № 754/11103/16-ц ).

Також колегія суддів враховує, що у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 127/4451/17 Верховний Суд зазначив, що недостатній розмір аліментів, перебування сина на утриманні матері та його проживання разом із нею, не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, та вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про рівність часток подружжя.

Враховуючи наведене, у даній справі відсутні підстави для відступу від рівності часток подружжя відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України.

Щодо наявності підстав для відступу від рівності часток подружжя, передбачених частиною 2 статті 70 СК України.

Встановлюючи обставини щодо участі кожного із подружжя у матеріальному забезпеченні сімї, суд обмежився лише вказівкою про відсутність доказів доказів внеску ОСОБА_1 у матеріальне забезпечення сімї під час шлюбу та наявність доказів офіційного працевлаштування ОСОБА_8 .

Разом з тим, суд не звернув уваги на наявну у матеріалах справи довідку форми ОК-5 від 25.07.2023 року, видану Пенсійним фондом України, із якої вбачається, що у 2019-2021 роках за ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України сплачували страхові внески ТзОВ Спецавтоінвест, ПП ТДК НІКО, ТзОВ Агро-транс-2, ФОП ОСОБА_11 , що свідчить про працевлаштування ОСОБА_1

ОСОБА_1 у відповіді на відзив на позовну заяву зазначав, що він працював неофіційно, в тому числі певний період за кордоном, де заробив більшу частину коштів на купівлю квартири та власноручно робив у ній ремонт.

Взята до уваги судом першої інстанції трудова книжка ОСОБА_2 , з якої вбачається, що вона за період шлюбу працювала прибиральницею Тернопільського обласного підприємства Тернопіль-автотранс-16100 (2006-2010 роки), на посадах офіціанта, бармена у ПП Найсі (2010-2017 роки), а також на посаді глазурувальника 3 р. у зефірному цеху ПАТ Тера (з 01.11.2017 року по т.ч.), є доказом лише працевлаштування, а не розміру доходу, внесеного ОСОБА_8 у спільне матеріальне забезпечення сімї.

У матеріалах справи відсутні докази щодо розміру заробітку як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 .

Наведені обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сімї, а тому не можуть бути підставою для відступу від засад рівності часток подружжя.

У звязку з відчуженням 7 жовтня 2022 року ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 спільно нажитого майна транспортного засобу, рішенням Радехівського районного суду від 17.08.2023 року у справі 451/677/23 права ОСОБА_2 на спільно набуте сторонами за час шлюбу майно захищено, в її користь стягнуто грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного транспортного засобу у розмірі 79 540 грн., тому обставина щодо відчуження автомобіля без згоди ОСОБА_2 не може слугувати підставою для відступу від рівності часток подружжя.

Інших фактів приховання ОСОБА_1 спільного майна подружжя чи його витрачання на шкоду інтересам сімї судом не встановлено.

Щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 , судом першої інстанції враховано терміновий заборонний припис серії АА № 225257, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 у справі № 607/14637/22 про встановлення обмежувального припису. Крім цього, внесення відомостей до ЄДРДР за заявою ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ст. 125 КК України, суд розцінив як можливе вчинення останнім протиправних дій відносно ОСОБА_2 .

Однак, інформація про результати досудового розслідування кримінального провадження №0000845 від 01.09.2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України у матеріалах справи відсутня, у суді апеляційної інстанції з пояснень сторін встановлено, що дане кримінальне провадження на розгляд суду не передавалося, будь-яке судове рішення щодо цього кримінального провадження відсутнє.

Тому висновок суду про можливе вчинення ОСОБА_1 протиправних дій відносно ОСОБА_2 є припущенням, не може братися до уваги при вирішенні даної справи та слугувати підставою для відступу від рівності часток подружжя.

Наявний у матеріалах справи терміновий заборонний припис серії АА № 225257 (а.с.54) є частково нечитабельним, зокрема в частині, що встановлює обставини насильства, врахований судом першої інстанції без аналізу його змісту, враховано лише встановлену цим приписом заборону контактувати з постраждалою особою терміном на 3 доби.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 у справі № 607/14637/22 не встановлені обставини щодо ОСОБА_1 , які є істотними у розумінні ч.3 ст. 70 СК України для відступу від рівності часток подружжя.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд дійшов необгрунтованого висновку щодо наявності підстав для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Оскільки квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя та належить сторонам в рівних частках, передбачені частинами 2, 3 статті 70 СК України підстави для відступу від рівності часток подружжя відсутні, тому рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.09.2023 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати за сторонами право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.09.2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.