Провадження № 2/947/789/24
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Коваленко О.Б.,
За участю секретаря Маценко В.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання, шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю та стягнути з відповідача аліменти з усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп. щомісяця, починаючи з 17.10.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 віку повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп. щомісяця, починаючи з 17.10.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 17.09.2021 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) про що зроблено відповідний актовий запис за № 155 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
Сторони подружніх відносин не підтримують, разом не проживають, загального господарства не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки та інтересам спільної дитини сторін.
На даний час спільний малолітній син сторін постійно проживає з позивачкою, яка самостійно займається усіма питаннями його виховання, розвитку, навчання, забезпечення побутових потреб, здоров`ям. До виконання своїх батьківських обов`язків відповідач ОСОБА_2 ставиться безвідповідально, він не приймає жодної участі ані у вихованні дитини, ані у її утриманні, а також своєю агресивною поведінкою по відношенню до позивачки не лише малолітньому сину поганий приклад, а й чинить негативний влив на формування у дитини здорового світогляду та світосприйняття. Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що інтересам дитини найбільше відповідає спільне проживання з матір`ю.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні дитини, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10. 2023 року вищевказану справу було розподілено судді Коваленко О.Б.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.
Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову.
19.12.2023 р. до суду надійшло клопотання представника позивачки про витребування доказів з місця роботи відповідача ОСОБА_2 , що стосуються посадового окладу (заробітної плати, щомісячного розміру погодинної оплати праці) останнього.
30.01.2024 р. на виконання ухвали від 19.12.2023 р. про витребування доказів до суду надійшла відповідь з КП «Міськзелентрест» вих. № 242, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 дійсно працює на посаді водія а/з 1 класу а/м крану-маніпулятора HIAB на шасі МАЗ-632С3 транспортно-ремонтної дільниці підприємства з посадовим окладом у розмірі 16 639,00 грн. на місяць.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, про при чини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.09.2021 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) про що зроблено відповідний актовий запис за № 155 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видану департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місце проживання останнього зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжя припинено, спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють.
Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки відносно розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
На даний час спільний малолітній син сторін постійно проживає з позивачкою, яка самостійно займається усіма питаннями його виховання, розвитку, навчання, забезпечення побутових потреб, здоров`ям. До виконання своїх батьківських обов`язків відповідач ОСОБА_2 ставиться безвідповідально, він не приймає жодної участі ані у вихованні дитини, ані у її утриманні. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання.
Відповідно до Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Судова практика Великої Палати ВС також свідчить, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.(постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц).
Зважаючи на вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини з матір`ю також підлягає задоволенню.
Крім того, у позові міститься вимога про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що ця вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України).
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1-3ст. 181 СК України, способи виконання батьками обв`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
У відповідності до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 2833 гривні. Тому розмір аліментів на дитину має узгоджуватись із вказаними сумами.
Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Крім того, суд зауважує, що батьки дитини повинні узгоджувати між собою придбання одягу, взуття, навчання, лікування тощо, якщо ці витрати є значними, дороговартісними, тобто один із батьків дитини не може одноособово приймати рішення щодо придбання коштовних товарів, лікування чи навчання, а потім ставити питання щодо стягнення грошей з іншого батька.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів в розмірі 7000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно 17.10.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 віку повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно ч.1ст.191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягнення аліментів слід рахувати з 17.10.2023 року.
При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини.
При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне.
Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Частина 1 ст. 79 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Виходячи з положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становите одержувача аліментів, перебування у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінімального, невизначеного доходу.
Згідно з ч.3 ст.12та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на відсутність відзиву на позовну заяву від відповідача, відсутність у суду відомостей про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінімального, невизначеного доходу суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити такі вимоги частково, і вважає доцільним зменшити розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до 2000,00 грн., що є обґрунтованим, справедливим та розумним.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2412,20 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання, шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.09.2021 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис за № 155. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище - ОСОБА_5 .
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 17.10.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з якою проживає дитина - ОСОБА_3 , у розмірі 2000 гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 17.10.2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 2142,20 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 15.02.2024 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.