КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3340/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ярошенка Романа Володимировича - представника ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач ПАТ «Омега Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року в сумі 31 803 201,49 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року, відсотками за користування кредитом та комісії, порушив строки повернення заборгованості, передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17.09.2013 року складає 31 803 201,49 грн.

Також позивач зазначав, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2013 року у справі №359/1211/13-ц, що набрало законної сили, за позовом ПАТ «Омега Банк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №781-Ф/ІП-2 від 02.02.2007 року, який є забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року, додатковим договором № 1 від 05.11.2007 року, додатковим договором № 2 від 03.03.2008 року, додатковим договором № 3 від 23.07.2008 року, позовні вимоги задоволено повністю, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельні ділянки та стягнуто суму судових витрат.

Дане судове рішення підтверджує укладення кредитного договору та суму заборгованості за ним. Проте, на даний час зазначене рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконується, що змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Омега Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 781-Ф від 02.02.2007 року в сумі 31 803 201,49 грн.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Омега Банк» 3 441 грн витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі адвоката Ярошенка Р.В. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що постановляючи ухвалу по даній справі, суд неповно дослідив всі обставин справи та зробив, висновки, які не відповідають обставинам даної справи. Також порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкового рішення суду. Вказані порушення є підставою для скасування рішення суду від 04.02.2014 року та постановлення нового рішення суду про відмову в задоволенні позову.

Зазначав, що перед стягувачем за недійсність вимоги мають відповідати попередні кредитори, зокрема ті, які передавали йому право вимоги та ті, які отримали виконання від ОСОБА_1 та його майнових поручителів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2012 року у справі №2-5080/11 позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» суму боргу за кредитним договором від 02 лютого 2007 року № 781-Ф у загальному розмірі 2 885 093,79 доларів США та 3 145 456,09 грн, із яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 1 965 000 доларів США, заборгованість зі сплати процентів - 920 093,79 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 155 518,83 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 882 505,74 грн, комісія за надання і управління кредитом - 94 437,90 грн, пеня за несвоєчасну сплату комісії - 12 993,62 грн. Дане рішення набрало законної сили.

Звертає увагу суду, що ПАТ «ОМЕГА БАНК» є правонаступником ПАТ «СВЕДБАНК», який виник внаслідок перейменування останнього.

Позивачу у справі №757/24920/13-ц ПАТ «Омега Банк» було достеменно відомо, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 29.02.2012 року у справі №2-5080/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 781-Ф від 02.02.2007 року ніким не оскаржувалося та вступило в законну силу ще 13.03.2012 року в силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України (в редакції 2014 року), згідно якої, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України (в редакції 2014 року) після набрання рішенням законної сили, сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх представники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих само підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Тобто, звертаючись до суду з тотожнім позовом від 05.11.2013 року ПАТ «Омега Банк» умисно порушив приписи ч.2 ст.223 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви ПАТ «Омега Банк» від 05.11.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року вбачається, що позивач у справі №757/24920/13-ц не повідомив суд про рішення Печерського районного суду міста Києва від 29.02.2012 року у справі № 2-5080/11, яке набрало законної сили 13.03.2012 року, яким вже було вирішено спір про стягнення заборгованості за кредитним договором № 781-Ф від 02.02.2007 року з ОСОБА_1 .

Тобто, позивач ПАТ «Омега Банк» порушив приписи ч.3 ст.131 ЦПК України, що завадило суду під час розгляду позову-2, застосувати приписи ч.2 ст.205 ЦПК України (в редакції 2014 року), а саме закрити провадження у справі.

Вказував, що позивач ТОВ «Омега Банк» зловживаючи процесуальними правами, набувши статус правонаступника ПАТ «Сведбанк», у тому числі і у справі № 2-5080/11:

Наголошує на тому, що відповідно до матеріалів даної цивільної справи існує рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-5080/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 від 29 лютого 2012року, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

Представник ТОВ «Файненс Компані» подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Вказує, що боржник не вчинив будь-яких дій, спрямованих на перегляд оскаржуваного рішення. Замість цього він звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11.01.2021 року у справі №757/24920/13-ц про заміну позивача (стягувача). В цій апеляційній скарзі ОСОБА_1 безпосередньо посилається на оскаржуване рішення та його результат. Це означає, що 02.04.2021 року (саме в цей день була подана апеляційна скарга) ОСОБА_1 вже був обізнаний про оскаржуване рішення та його зміст.

Крім цього, повний текст заочного рішення оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень ще 05.04.2014 року.

Вважає, що причина неможливості звернення апелянта з апеляційною скаргою у строки, встановлені процесуальним кодексом у зв?язку з постійними повітряними тривогами не є непереборною обставиною, що перешкоджали здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення з апеляційною скаргою. ОСОБА_1 , посилаючись в загальному на факт повітряних тривог, не навів конкретних обставин та їх причинно-наслідкового зв?язку з повітряними тривогами, які зумовили неможливість своєчасної подачі ним апеляційної скарги, а відтак, відсутні обставини на поновлення останньому строку для подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі боржник посилається на тотожність справ №757/24920/13-1 та справи №2-5080/11, з метою доведення, що ПАТ «Омега Банк» подав ідентичний позов, після вирішення спору за первісним позовом ПАТ «Сведбанк».

Натомість, як вбачається з судових рішень у вказаних справах вони не є ідентичними:

Так, предметом позову у справі №2-5080/11 було солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У справі №757/24920/13-ц предметом позову є стягнення заборгованості виключно з ОСОБА_1 ;

Відповідно і суб?єктний склад учасників вказаних справ не є ідентичним. Учасниками справи №2-5080 були: ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Учасниками ж справи №757/24920/13-ц були: ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29.02.2012 року у справі №2-5080/11 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в розмірі: 2885093,79 доларів США та 3145456,09 грн. Рішенням же Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2014 року у справі № 757/24920/13-ц виключно з ОСОБА_1 було стягнуто 31803201,49 грн за зовсім інший період часу, ніж у справі №2-5080/11.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 781-Ф від 02.02.2007 відповідно до зробленого позивачем розрахунку заборгованості, які підлягають задоволенню у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 02.02.2007 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» (статут ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №781-Ф, до якого в подальшому були внесені зміни шляхом укладення додаткових договорів №1 від 05.11.2007 року, №2 від 03.03.2008 року, №3 від 23.07.2008 року, за умов кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредитні кошти у строки, визначені у графіку встановлення та зменшення ліміту заборгованості, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2013 року у справі №359/1211/13-ц, що набрало законної сили, за позовом ПАТ «Омега Банк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №781-Ф/ІП-2 від 02.02.2007 року встановлено, що банк надав позичальнику ( ОСОБА_1 ) кредитні кошти, а саме: 02.02.2007 року - у розмірі 450 000,00 доларів США, 05.02.2007 - у розмірі 1 077 000 доларів США, 03.03.2008 - у розмірі 574 800,00 доларів США.

В свою чергу, позичальник ( ОСОБА_1 ) частково повернув кредитні кошти згідно умов кредитного договору у сумі 136 800 доларів США та 06.08.2008 року - у розмірі 20000 доларів США, однак, повністю своїх зобов`язань за кредитним договором з повернення кредиту та сплати процентів за його користування не виконав, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором.

Як встановлено судом, листами від 26.01.2009 року та від 21.07.2011 року банк інформував позичальника про порушення умов кредитного договору та вимагав повернення всієї суми заборгованості. Проте, позичальник не виконав вимог банку та не повернув кредитні кошти. Листом від 21.07.2011 року банк повідомив іпотекодавця про порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, вимагаючи погасити наявну заборгованість. Дана вимога іпотекодавцем виконана не була.

Виходячи з наведеного, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2013 року у справі №359/1211/13-ц позовні вимоги задоволено повністю, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельні ділянки та стягнуто суму судових витрат. Дане судове рішення підтверджує укладення кредитного договору та суму заборгованості за ним. Проте, на даний час зазначене рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконується, що змусило позивача звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав.

Позивачем здійснено детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року (а.с.19-26), загальний розмір якої становить 31 803 201,49 грн. У суду відсутні підстави не приймати до уваги поданий позивачем розрахунок заборгованості.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №781-Ф від 02.02.2007 року відповідно до зробленого позивачем розрахунку заборгованості, які підлягають задоволенню у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ярошенка Романа Володимировича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: