Справа № 346/6328/23
Провадження № 2/346/319/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

з участю: секретаря Романчук Л.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до Печеніжинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , який залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів йому, позивачу ОСОБА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчено 09.11.2005р. виконкомом Печеніжинської селищної ради за №315.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом до складу якої входить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.03.2023р. йому, позивачу, визначено додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Після винесення судом вищезазначеного рішення, він позивач звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного округу Антонюк О.В. із заявою про прийняття спадщини. Відповідно нотаріусом заведено спадкову справу № 69359740 після смерті ОСОБА_2 .

Проте після огляду всіх наявних документів нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом так як у позивача відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, а згідно із випискою із інвентаризаційних матеріалів право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровано та рекомендовано звернутись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Просить визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , за ним позивачем ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак його представник ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без їхньої участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник Печеніжинської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій не заперечив щодо ухвалення рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Просив справу розглянути без представника Печеніжинської селищної ради.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача - ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 14.11.2005р. виконкомом Печеніжинської селищної ради, актовий запис №73 (а.с.7).

Спадкодавець залишив заповіт, яким все своє майно та належні права, які належали на момент складення цього заповіту, та майно та права, які належатимуть в майбутньому заповів позивачу ОСОБА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчено 09.11.2005р. виконкомом Печеніжинської селищної ради №315 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за заповітом до складу якої входить і будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Спадкове нерухоме майно будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 належало спадкодавцю ОСОБА_2 і дане господарство станом на 01.07.1990 р. відносилось до робітничого двору, в якому були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується довідкою Печеніжинської селищної ради№1299 від 25 серпня 2021 року (а.с.9)

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 11 липня 2022 року, домоволодіння в АДРЕСА_2 , складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., рік побудування 1978, а також криниця №1 рік спорудження 1978 та огорожа №2-4 рік спорудження 1990 (а.с.15-20)

У виписці з інвентаризаційних матеріалів зазначено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонного бюро технічної інвентаризації право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 - не зареєстровано (а.с.14)

Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України).

Отже, внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно.

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На момент смерті ОСОБА_2 у спадковому будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав крім спадкодавця. Заповіт від імені ОСОБА_2 виконкомом Печеніжинської селищної ради посвідчувався від 09.11.2005 року за №315, який не змінювався і не скасовувався, що стверджується довідкою №1299 від 25 серпня 2021 року, виданої Печеніжинською селищною радою (а.с.9).

Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особина випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення ,а також повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2022 р. позивачу ОСОБА_1 визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 6 (шість) місяців (а.с.12-13).

Факт прийняття позивачем спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 стверджується копією спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Антонюк О.В. (а.с.55-72).

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З наданих на ухвалу суду про витребування доказів матеріалів спадкової справи вбачається, що від мені позивача на підставі довіреності ОСОБА_4 зверталась до Приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_2 на спадкове майно, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Постановою від 13 жовтня 2023 року Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. відмовила ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, мотивуючи тим, що не подано документи, які підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на вищевказане спірне нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за заповітом, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину на спірне будинковолодіння з посиланням на те, що дане майно не було зареєстрованим за спадкодавцем і відповідно відсутні правовстановлювальні документи на нього.

Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом № 24-753/04-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

В даній справі судом встановлено, що спірний будинок відносився до робітничого двору, що підтверджено довідкою Печеніжинської селищної ради від 25 серпня 2021 року (а.с.9).

Роки побудови спірного майна з 1978 по 1990.

При вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Статтею 100 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документа.

Судом встановлено, що право власності на спірний будинок не було зареєстровано в БТІ, однак за даними Печеніжинської селищної ради, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , належав ОСОБА_2 (а.с.9).

Як вбачається із рішення Печеніжинської селищної ради від 16 серпня 2022 року №815-11/2022 "Про перейменування назви вулиць у Печеніжинській територіальній громаді" назву вулиці селища міського типу Печеніжин, Коломийського району, Івано-Франківської області, перейменовано: із вулиці Пушкіна на вулицю Богдана Круглика.

Суд вважає, наявними та доведеними підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту №ELO-201023/1 про незалежну оцінку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , ринкова вартість приміщення садового будинку (А) загальною пл. 57,9 кв.м. житловою пл.37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: №1 криниця, №2-4 огорожа, становить 109 257 грн. (а.с.30).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1268, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст. ст. 2 - 5, 12, 13, 76, 81, 89,247, 258, 259, 261, 263 - 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування, на житловий будинок літ «А», господарські будівлі і споруди: №1-криниця, № 2-4 огорожа, ринковою вартістю 109 257 (сто дев ять тисяч двісті п ятдесят сім) гривень, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Печеніжинська селищна рада, місце знаходження: селище міського типу Печеніжин, вулиця Незалежності, 15, Коломийського району, Івано-Франківської області, .

СуддяБеркещук Б. Б.