Справа № 683/3650/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1

адвоката Керницької І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів в режимі відеоконференції цивільну справі №683/3650/23, 2/683/116/2024 за позовом ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича, ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 0,22 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:004:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлений позов вказує, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №013440 від 17 жовтня 2008 року належала земельна ділянка площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

15 травня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бережною Л.П., спірну земельну ділянку ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 .

13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з метою внесення відомостей про належну їй земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак їй було відмовлено через те, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0028 зареєстровано 18 серпня 2021 року за ОСОБА_2 на підставі архівної копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №013440 від 17 жовтня 2008 року. Тоді ж їй стало відомо, що 17 липня 2023 року приватним виконавцем Лабчуком Р.М. було накладено арешт на спірну земельну ділянку.

На думку позивачки, відповідач неправомірним шляхом (на підставі архівної копії державного акта) вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, яка належить їй на праві власності з 2009 року на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки із здійсненням державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку фактично допущено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що станом на момент здійснення такої реєстрації вже перебувало на праві власності у ОСОБА_1 , однак не було зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому просить захистити її порушене право шляхом витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ОСОБА_2 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Цією ж ухвалою до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича.

Також ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2024 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3 , який є стягувачем у виконавчому провадженні №72056464, в межах якого приватний виконавець Лабчук Р.М. наклав арешт на спірну земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Керницька І.Р. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити у обраний позивачкою спосіб захисту шляхом витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, причини неявки не повідомив, у визначений судом строк письмових пояснень по справі не подавав.

Третя особа ОСОБА_3 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2024 рок було задоволено клопотання ОСОБА_3 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів поза межами приміщення суду, однак ОСОБА_3 не зміг прийняти участь у відеоконференції через технічну неможливість з його боку через переривання зв`язку. Протокольною ухвалою суду від 20 лютого 2024 року постановлено провести розгляд справи у відсутності ОСОБА_3 , оскільки згідно ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №350306051 від 13 жовтня 2023 року за ОСОБА_2 18 серпня 2021 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,22 га з кадастровим номером :03:004:0028, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242. Вказане право зареєстроване державним реєстратором Стецюк Л.О. на підставі архівної копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №013440, виданого 17 жовтня 2008 року Пашковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області.

07 вересня 2022 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №683/349/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 315000 грн. за договором позики від 19 жовтня 2019 року, а також 3150 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі вказаного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. відкрито виконавче провадження №72056464.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав

власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №350306051 від 13 жовтня 2023 року, вбачається, що 17 липня 2023 року приватний виконавець Лабчук Р.М. в межах виконавчого провадження №72056464 на підставі свого рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2023 року провів державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_2 . Предметом обтяження стала земельна ділянка площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку приватним виконавцем Лабчуком Р.М. накладено арешт, номер запису про обтяження 51015988.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бережною Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №1440, земельну ділянку площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 .

Своє право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не реєструвала.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказує, що із здійсненням державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку фактично допущено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що станом на момент здійснення такої реєстрації вже перебувало у її власності, однак не було зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому просить захистити її порушене право шляхом витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ОСОБА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у

позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 661/624/16-ц (провадження № 14-618цс18) зроблено висновки про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Отже, стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи й у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою звернення до суду за захистом своїх порушених прав зазначила те, що з 15 травня 2009 року вона є власником земельної ділянки площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зареєструвала своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість ОСОБА_2 , у якого вона придбала спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2009 року, зареєстрував 18 серпня 2021 року за собою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку, на яку 17 липня 2023 року приватним виконавцем Лабчуком Р.М. було накладено арешт в межах виконавчого провадження №72056464, де ОСОБА_2 є боржником.

При цьому, ОСОБА_1 обрала як спосіб захисту свого порушеного права вимогу щодо витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ОСОБА_2 , вважаючи, що це є належним способом захисту та сприяє ефективному відновленню її порушеного права.

Так, дійсно, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України), який можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однак, на спірну земельну ділянку, яку позивачка просить витребувати у відповідача, приватним виконавцем Лабчуком Р.М. на підставі постанови про обтяження речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2023 року, винесеної в межах виконавчого провадження №72056464, де ОСОБА_2 є боржником, накладено арешт. При цьому, ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №72056464, а є іншою особою, яка вважає, що спірна земельна ділянка, на яку приватним виконавцем накладено арешт, належить їй.

Наявність арешту, накладеного приватним виконавцем на спірну земельну ділянку, унеможливлює внесення будь-яких записів про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, в тому числі і на підставі рішення суду про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Щодо опису й арешту майна, то відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі рішення суду про зняття арешту з майна боржника, яке набрало законної сили, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №757/12726/18-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 зауважила, що обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судове рішення про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, на яку приватним виконавцем у межах виконавчого провадження на підставі постанови щодо опису і арешту майна боржника накладено арешт, не є підставою для зняття виконавцем арешту з цієї земельної ділянки. А наявність арешту, накладеного на спірну земельну ділянку, в свою чергу унеможливлює здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки.

З огляду на викладене, позовна вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу ОСОБА_1 відповідає позовна вимога про визнання права власності на спірну земельну ділянку і про зняття з неї арешту, як то передбачено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Обрання позивачкою неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.9 та ч.10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, то заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року у виді зупинення проведення аукціону з продажу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,22 га, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , який поданий її представником адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича, ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року у виді зупинення проведення аукціону з продажу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,22 га, кадастровий номер :03:004:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович, місце знаходження: вул. Грушевського,87, каб.406 м. Хмельницький, 29000.

Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 26 лютого 2024 року.

Суддя: