Справа № 466/5298/19 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1934/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представниці відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини задоволено.

Визнано недійсним відкликання ОСОБА_6 її відмови від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 .

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_6 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини змінено, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних вимог відмовлено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року в частині вирішення розподілу судових витрат змінено, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн (вісімсот сорок) 80 коп. за розгляд справи судом першої інстанції».

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано. Справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначає, що незабезпечення судом проведення відповідних судових експертиз унеможливило достовірне встановлення обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору за первісним позовом, з підстав визнання недійсним відмови від прийняття спадщини, на підставі положень статті 225 ЦК України. Особа, яка подала апеляційну скаргу стверджує, що не відмовлялась у жодний спосіб від проведення експертизи та не ухилялась від її проведення. Вказує на незаконність ухвали суду від 09 грудня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про проведення психолого-психіатричної експертизи, а також ухвали від 19 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про зміну виду експертизи. Зазначає, що судом першої інстанції однобоко оцінені покази свідків сторони позивача за первісним позовом щодо обставин написання оспорюваної заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, а також пояснення самої позивачки. Судом першої інстанції не надано належної оцінки існуванню на час вчинення оспорюваного правочину тяжкої для позивача за первісним позовом обставини і що такий вчинено нею на вкрай невигідних умовах, що є самостійною підставою для визнання такого правочину на підставі статті 233 ЦК України. Адже, позивачка після смерті сина втратила єдину особу, яка піклувалась про неї, на кілька місяців залишилась без пенсії та жодних інших грошових надходжень та матеріального забезпечення, що для неї забезпечував син. Це поставило їх із хворим онуком у вкрай скрутне становище. Позивачка є особою похилого віку, хворіє. Єдиним джерелом матеріального забезпечення для неї є пенсія, яку вона отримує в рф. Крім цього на її утриманні знаходиться онук ОСОБА_10 . Оспорюваний правочин має наслідком втрату права на майно, за рахунок якого позивачка могла забезпечити себе та онука, а також прав на частку в квартирі, в якій вона проживала протягом останнього часу, і яка придбана за її кошти та кошти її чоловіка. Натомість оспорюваний правочин не створив для неї жодних сприятливих наслідків. Вказує на незаконність прийняття судом першої інстанції зустрічного позову, зокрема, зазначаючи, що такий подано ОСОБА_1 , який не має процесуальної дієздатності. Щодо вимог за зустрічним позовом, то оскільки має місце персоніфікована відмова від спадщини, така не змінила обсягу спадкових прав інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , і наведене є самостійною підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Не може погодитись особа, яка подала апеляційну скаргу із застосуванням судом першої інстанції доктрини заборони суперечливої поведінки під час ухвалення оскаржуваного рішення, адже така не узгоджується з положеннями частини шостої статті 1273 ЦК України, оскільки такі застосовуються незалежно від виду відмови від прийняття спадщини (персоніфікована чи не персоніфікована). Наведене також узгоджується із змістом підписаної ОСОБА_6 персоніфікованої відмови від прийняття спадщини, в тексті якої нотаріусом роз`яснено про те, що вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

В судове засідання окрім представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представниці відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзивів, заяви про зміну підстав позову, відзиву на зустрічну позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових зав та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 2, 4, 12,13,17,76-81,89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 354 ЦПК України, 202, 203, 225, 230, 233, 1216, 1217, 1223, 1261, 1268, 1270, 1273, 1274, 1273, 1275 ЦК України та відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов виходив з того, ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Москва Російської Федарації помер ОСОБА_9 , що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (том 1 а.с.5). Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно. 22 грудня 2018 року нотаріусом Московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. та 11 січня 2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. заведено спадкові справи після смерті ОСОБА_9 (том 1 а.с.7,8, 133). Судом встановлено, що заповіту ОСОБА_9 на випадок своєї смерті не складав, а спадкоємцями першої за законом є його матір - ОСОБА_6 , дружина - ОСОБА_3 , та діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 січня 2019 року дружина спадкодавця ОСОБА_3 та 23 травня 2019 року його неповнолітній син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулися до приватного нотаріуса JIMHO УрумовоїЖ.М. із відповідними заявами про прийняття спадщини (том 1 а.с.130, 131). лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Також їй роз`яснено зміст ст.ст.225, 229-231, 233, 368, 370, 1241, 1273-1275 ЦК України (том 1 а.с.144). Крім того, 14 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст відповідних статей щодо спадкування ЦК РФ. Також, їй роз`яснено та зрозуміло, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини з застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1 а.с. 145). Крім того, 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Також їй роз`яснено зміст ст.ст.225, 229- 231, 233, 368, 370, 1241,1273-1275 ЦК України (том 1 а.с.146). Крім того, 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст статей 1111 (підстави спадкування), 1112 (спадкування), 1142 (спадкоємці першої черги), 1143 (спадкоємці другої черги), 1144 (спадкоємці третьої черги), 1145 (спадкоємці наступних черг), 1149 (право на обов`язкову частку в спадщині), 1150 (право дружини при спадкуванні), 1152 (прийняття спадщини), 1153 (способи прийняття спадщини), 1157 (право відмови від спадщини), 1158 (відмова від спадщини на користь інших осіб і відмова від частини спадкування), 1159 (способи відмови від спадщини) Цивільного кодексу Російської Федерації. Стверджує, що їй роз`яснено та зрозуміло, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини з застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1 а.с.9). Також, 12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено довіреності, якими ОСОБА_6 уповноважувала ОСОБА_3 на отримання належних їй грошових коштів (том 1 а.с.147, 148). В подальшому, 06 травня 2019 року приватним нотаріусом J1MHO Антоновою В.І. посвідчено заяву ОСОБА_6 про відміну довіреності (том 1 а.с.11). Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 в період з 12 лютого до 05 березня 2019 року (впродовж трьох тижнів) чотири рази підписувала заяви про відмову від спадщини на користь внука ОСОБА_1 , які були посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником І.А. 06.05.2019 року ОСОБА_6 подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж.М. заяву наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , громадянин Росії, що був зареєстрований та постійно проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина. Мною, ОСОБА_6 , 23.04.2019 року було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж. заяву за № 21 с/с № 1/2019 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті мого сина ОСОБА_9 на користь його неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України я цією заявою відкликаю вищевказану заяву. Також цією заявою повідомляю, що спадщину, яка залишилась після смерті мого сина ОСОБА_9 , я приймаю.» (т.1, а.с.132). Відтак, у вищезгаданій заяві від 06.05.2019 року позивач ОСОБА_6 стверджує про факт подання нею 23.04.2019 року приватному нотаріусу Урумовій Ж. власної заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , яка в свою чергу була посвідчена приватним нотаріусом Гірником І.А. Окрім того, 12.02.2019 року і 16.04.2019 року позивачка ОСОБА_6 надлавала довіреності, якими уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися її особистим грошовим вкладом. Суд враховує часовий інтервал тривалістю 2 місяці між підписанням позивачем ОСОБА_6 першої заяви про відмову від спадщини і останньою довіреністю. А відтак критично оцінює твердження ОСОБА_6 про те, що вона впродовж двох місяців безперервно знаходилась під впливом обману і тиску з боку ОСОБА_3 і приватного нотаріуса Гірника І.А. Натомість, факт подальшого неодноразового використання позивачем ОСОБА_6 послуг цього ж нотаріуса ОСОБА_11 , зокрема посвідчення власної довіреності для свого представника адвоката Шпака В.В., підтверджує відсутність у позивача на той момент будь-яких претензій до роботи саме цього нотаріуса. Суд також враховує, що матеріалами справи підтверджується відсутність на території України ОСОБА_3 і її сина ОСОБА_1 в момент вчинення правочину 05.03.2019 року. Ця обставина спростовує твердження позивача ОСОБА_6 про те, що 05.03.2019 року відповідач ОСОБА_3 приїздила до неї, відвезла її до нотаріуса та разом з нотаріусом вчиняла на неї тиск і застосувала щодо неї обман. Твердження позивачки ОСОБА_6 про те, що вона помилково у позові вказала ОСОБА_3 замість її сестри ОСОБА_12 суд до уваги не приймає, оскільки у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та долученій до матеріалів справи заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 чітко і однозначно розмежовувала особу ОСОБА_3 і особу ОСОБА_12 . Відтак, суд приходить до висновку, що позивачка не послідовно і суперечливо викладає обставини справи у різних своїх письмових заявах, що не свідчить про об`єктивність її позиції . В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 пояснила, що постійно після смерті свого сина ОСОБА_9 вона перебувала в стані нервового потрясіння. Послугами нотаріуса Гірника І.А. вона користувалась постійно. Приналежність їй підписів на заявах про відмову від спадщини визнає. Подавала заяву в поліцію про вчинення ОСОБА_3 відносно неї злочину. Зазначає, що ОСОБА_1 був для неї улюбленим внуком, однак вона не може залишити без будь-якої спадщини свого іншого внука ОСОБА_13 , племінника померлого. Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що обставини вчинення позивачкою ОСОБА_6 правочинів його довірительці відомо зі слів самої ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що дізналась про вчинення позивачкою ОСОБА_6 заяв про відмову від спадщини лише в травні 2019 року. Бачила ОСОБА_6 на похороні в грудні 2018 року, а тоді на Різдво в січні 2019 року. Вона не реагувала на гостей, багато лежала в ліжку, не вставала, була неохайна, не чистила зуби і не вмивала волосся, дивно поводилась, не знала чи хоче їсти чи пити. З цих причин свідок почала тривожитись за неї. Зі слів лікаря, це був депресивний стан, але не незворотний. Коли в кінці січня приїхала ОСОБА_14 , то позивачці вже стало краще. Вважає, що заяви про відмову від спадщини вчинено внаслідок тиску ОСОБА_3 . Нотаріус ОСОБА_11 був нотаріусом її (свідка) батька за життя, вони багато співпрацювали. В судовому засіданні було допитано в якості свідка приватного нотаріуса ОСОБА_11 , який пояснив, що позивач ОСОБА_6 користувалась його послугами неодноразово, завжди приїжджала в нотаріальну контору доглянутою, здоровою і адекватною. Посвідчуючи перший раз заяву про відмову від спадщини, ОСОБА_6 знаходилась в нотаріальній конторі близько двох годин. Вона висловлювала волю віддати свою частку у спадщині внуку ОСОБА_15 і підписувала заяви добровільно. Перед підписанням заяв вони двоє спілкувались в кабінеті, нотаріус перепитував її чи бажає вона відмовитись від спадщини, на що та ствердно відповідала. Він (свідок) раніше навчався у Московському державному університеті і роз`яснив позивачці ОСОБА_6 зміст норм Цивільного кодексу Російської Федерації. Свідок давав читати позивачці ОСОБА_6 її заяви, а потім ще додатково особисто перечитував для неї їх. Після підписання заяв позивачка його просила нікого з числа інших родичів не повідомляти про цей факт. Відповідач ОСОБА_3 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що рішення відмовитись від спадщини на користь ОСОБА_16 належало позивачці ОСОБА_6 , вона сама проявила зацікавленість в цьому. Це рішення не було спонтанним. Причиною такого рішення є те, що внук ОСОБА_15 був наймолодшим і найближчим до неї, так як дуже часто її провідував, тоді як інші онучки проживали далеко. Вони із ОСОБА_6 зустрічались регулярно щонайменше один раз в тиждень і підтримували дружні стосунки. Проводили разом із позивачкою свята Новий рік, Різдво, дні народження, 8 березня. ОСОБА_6 хоч і мала супутні вікові захворювання, однак володіла твердою пам`яттю, нічого не плутала, була адекватною людиною. Нотаріус ОСОБА_11 був сімейним нотаріусом у родини ОСОБА_9 . В нотаріальній конторі є приймальня та окремий кабінет нотаріуса, куди можна зайти лише на запрошення нотаріуса для підписання документів. Нотаріус ОСОБА_11 за своєю натурою є повільним, нотаріальні дії проводить довго. 12.02.2019 року свідок була присутня в приймальні нотаріуса разом із ОСОБА_6 , яка мала посвідчувати довіреність, однак вона одночасно вирішила підписати заяву про відмову від спадщини. Свідок не висловлювала прохань відмовитись від спадщини. 05.03.2019 року свідок перебувала із сином ОСОБА_15 в Російській федерації. Телефоном вона пояснила позивачці ОСОБА_6 про якісь недоліки попередньо оформленої заяви про відмову від спадщини і позивачка далі сама все пояснила нотаріусу та організувала оформлення і передачу їй цієї заяви. Вважає, що лише після візиту в Україну свого сина ОСОБА_17 позивачка просто змінила своє рішення. Вона так і пояснювала у розмові, що просто передумала відмовлятись від спадщини. Свідок ОСОБА_18 пояснила, що зі слів позивачки ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_3 телефоном скаржилась позивачці на свої складні життєві обставини. Коли одного разу ОСОБА_6 повернулась від нотаріуса, то поросила її нікому нічого не розповідати. Стверджує, що в період після смерті сина позивачка відмовлялась їсти, чистити зуби, мало ходила. Колишня невістка позивачки ОСОБА_19 возила її до психіатра з січня до квітня 2019 року. Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що в період січня-квітня 2019 року не зустрічалась і не спілкувалась із позивачкою ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним, пояснив, що ОСОБА_6 після смерті сина погано себе почувала, тяжко переживала втрату, погано їла, мало ходила. Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає ОСОБА_6 з 2004 року, підтримує з нею дружні стосунки, а з моменту смерті ОСОБА_9 перебувала в частому контакті. Приїздила до неї на усі свята, відвідувала щонайменше кожного тижня, оскільки проживає в 10 хвилинах пішої ходьби. Точно бачилась із позивачкою на похороні, на 9 і 40 днів після смерті ОСОБА_9 , на Новий рік, Різдво, 07 та 11 лютого, напередодні 8 березня і на 8 березня. Привозила їй продукти. В березні вони усі разом святкували День народження її (свідка) матері. Особисто чула від ОСОБА_6 , що вона хоче залишити свою частку у спадщині ОСОБА_15 , як єдиному хлопчику серед дітей ОСОБА_21 . Стверджує, що ОСОБА_6 особисто їй повідомляла про написання нею заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_6 сказала їй, що 05.03.2019 року їде до нотаріуса виправляти якусь помилку у попередній заяві про відмову від спадщини. Наступного дня на її прохання вони поїхали на вокзал, щоб передати заяву поїздом в м. Москва ОСОБА_3 . Від часу знайомства з ОСОБА_6 вона не спостерігала ніяких змін у її свідомості чи поведінці, у неї тверда пам`ять і світлий розум, володіє міцною нервовою системою, тривоги і депресії не було. Лікувалась з приводу кардіологічних захворювань. Полюбляє читати книжки і дивитись кіно, нічого не плутає і не забуває. На смерть сина вона відреагувала як всі нормальні люди, тобто сумувала, але її психічний стан не змінювався. Свідок стверджує, що ОСОБА_6 їй пояснювала, що хоче відкликати свою відмову від спадщини, оскільки про це дізнався інший її син ОСОБА_22 . Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що була присутня при прийомах ОСОБА_6 в лікаря. По дорозі до лікарні та плакала через те, що до того вони давно не спілкувались. Вона (свідок) придбавала ліки для ОСОБА_6 на території лікарні. Свідок ОСОБА_1 пояснив суду, що до і після смерті батька він був у хороших відносинах із бабою ОСОБА_6 . Вона була психічно в нормальному стані, завжди добре виглядала, нічого не забувала і не плутала. Після смерті батька він навідував її по 2-3 рази на тиждень після школи та на вихідних. Проводив із нею щоразу по годині-півтори часу. Якось ОСОБА_6 повідомила йому, що хоче відмовитись чи вже відмовилась від своєї спадщини на його користь. Але він розумів, що це справи дорослих, тому не вникав в суть. Згідно пояснень позивача за первісним позовом ОСОБА_6 та її представника вони просять визнати недійсною заяву ОСОБА_6 відмову від прийняття спадщини від 05 березня 2019 року, яка адресована нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москви, оскільки за законодавством Російської Федерації не передбачено можливості відкликання такої заяви, навіть до закінчення строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Судом також встановлено, що позивач за первісним позовом - ОСОБА_6 є особою похилого віку - ІНФОРМАЦІЯ_5 , недієздатною чи обмежено дієздатною не визнавалась. Так, згідно наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» в період з 06.10.2014 по 17.10.2014 ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені з діагнозом гіпертонічної хвороби III ступеня (том 1 а.с.170). Згідно ж медичної карти амбулаторного хворого №10631 ОСОБА_24 , КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», остання зверталася за медичною допомогою 22.01.2019, 07.02.2019, 07.03.2019, 02.04.2019 та 18.04.2019, та їй встановлено діагноз - гостра реакція на стрес, тривожно-депресивний синдром з когнітивними та мнестичними розладами (том 2 а.с.21-29). Суд зауважує, що позивачці ОСОБА_6 , її представнику, а також відповідачам, які визнали позов ОСОБА_6 , були створені усі необхідні процесуальні умови для збирання і подання доказів щодо її психічного стану. Суд сприяв сторонам у здійсненні ними своїх процесуальних прав, однак, небажання сторони позивача подавати передбачені цивільним процесуальним законом докази щодо свого психічного стану, зумовило відсутність таких доказів в матеріалах справи. Так, ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі №466/5298/19 від 09.12.2020 було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Центр психічного здоров`я «Кульпарків») (м.Львів, вул. Кульпарківська, 95), на вирішення експертів поставлено наступні питання: - Чи знаходилась ОСОБА_6 в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини, підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, під впливом зовнішніх факторів, внаслідок яких вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? - Чи страждала ОСОБА_6 в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, психічним розладом та/або тимчасовим розладом психічної діяльності та/або перебувала під впливом нервового потрясіння, внаслідок яких вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? - Чи мала місце в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, неспроможність ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій та/або керувати ними. Експертною установою на адресу суду направлено лист №13 від 03.02.2021 та рахунок №3 на оплату експертизи. Крім того, в листі експертною установою додатково зазначено, що питання №1, поставлене перед експертами, не належить до компетенції судово-психіатричної експертизи. Згідно Листа-відповіді №59 від 04.03.2021, наданого на адвокатський запит представника позивача, питання №1 належить до компетенції судово-психологічної експертизи та може бути вирішене експертами КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у сукупності з іншими питаннями у разі призначення судом комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Разом з цим, суд звертає увагу, що експертна установа зазначила про можливість надати відповіді на запитання №№ 2 і 3, які визначені в ухвалі суду від 09.12.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 09.12.2020 року було повністю задоволено клопотання представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_25 та призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Суд призначив саме той вид експертизи та поставив на вирішення експертів дослівно ті запитання, які просив позивач, а також доручив проведення експертизи тій установі, яку просив позивач. Суд критично оцінює доводи представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) про невірне визначення ним типу експертного дослідження, оскільки експертна установа зазначила про можливість надати відповіді на запитання №№ 2 і 3, а отже можливо було отримати відповідь на запитання, яке стосується предмету доказування. Виходячи із усталеної судової практики (правова позиція Верховного суду України в постанові від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12), в предмет доказування у даній справі входить саме запитання №3, а саме - чи мала місце в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини, підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, неспроможність ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій та/або керувати ними. Однак, проведення експертизи не відбулось саме з вини сторони позивача, оскільки не було проведено оплати після отримання рахунку. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що матеріали справи було повернуто до суду без проведення експертизи у зв`язку з непроведенням оплати, а не з підстав невірного визначення типу експертного дослідження, а тому суд не вбачав підстав для зміни виду експертизи та погодження проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави визнання недійсною відмови ОСОБА_6 від спадщини та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, як і відсутні підстави для визнання недійсною заяви ОСОБА_6 про відкликання відмови від прийняття спадщини, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення.

Вказане рішення переглядається в частині позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки в частині інших (зустрічних) вимог рішення суду переглянуте Верховним судом.

Колегія суддів вважає, що висновки в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині немає.

В липні 2019 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігор Андрійович, в якому після зміни підстав заявленого позову, просила:

- визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчену 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником Ігорем Андрійовичем, зареєстровану в реєстрі за № 191, та включити її в коло спадкоємців за законом;

- включити її в коло спадкоємців за законом;

- визначити їй додатковий строк у 3 місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті москва російської федерації помер її син - ОСОБА_9 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Жаною Михайлівною 11 січня 2019 року заведено спадкову справу № 1/2019, а нотаріусом московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. 22 грудня 2018 року заведено спадкову справу № 2/2018. Спадкоємцями першої черги за законом є вона - ОСОБА_6 , діти спадкодавця ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , а також дружина спадкодавця - ОСОБА_3 . 05 березня 2019 року вона подала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті свого сина ОСОБА_9 , на користь неповнолітнього сина померлого - ОСОБА_1 , посвідчену 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником Ігорем Андрійовичем, зареєстровану в реєстрі за №191, адресовану компетентним органам. В подальшому, 06 травня 2019 року вона подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Жанні Михайлівні заяву про прийняття спадщини, якою одночасно відкликала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . Вважає, що незважаючи на написання нею заяви про відмову від прийняття спадщини, від такої вона не відмовлялась, оскільки особисто не подавала та не надсилала нотаріусу ОСОБА_26 заяву про відмову від прийняття спадщини. Крім того, 05 березня 2019 року нею було підписано ще одну заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 , адресовану нотаріусам московської міської нотаріальної палати міста москви, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником Ігорем Андрійовичем. Останню вона також нотаріусу не подавала та не направляла, однак така міститься в матеріалах спадкової справи № 2/2018, заведеної нотаріусом московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. Попри це, нотаріусом така взята до уваги, а можливість її відкликання не передбачена законодавством рф. Вважає, що односторонній правочин щодо її відмови від спадщини на користь ОСОБА_1 викладений в заяві від 05 березня 2019 року, посвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником Ігорем Андрійовичем, зареєстрований в реєстрі за №191, підлягає визнанню недійсним у зв`язку з тим, що на час підписання цієї заяви про відмову від права на спадщину вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, перебувала під випливом тяжкої для неї обставини, в стані нервового потрясіння, зумовленого смертю самої близької їй людини, під впливом лікарських препаратів. Її ж фінансове забезпечення залежало від дій відповідача ОСОБА_3 , яка й наполягала на написанні нею спірної заяви, обманюючи її щодо обставин та наслідків її дій. Тяжкими обставинами, які спонукали її підписати вкрай невигідну заяву про відмову від спадщини на користь онука, вважає те, що єдиним джерелом її матеріального забезпечення, а також її внука - ОСОБА_10 , який у 2018 році переніс операцію і став донором нирки для її сина, проживає з нею та перебуває на її утриманні, є її пенсія оформлена в російській федерації. Належні їй кошти в якості пенсійного забезпечення в рф завжди отримував її син ОСОБА_9 та привозив їй у м. Львів, крім того, він матеріально допомагав та підтримував їх. Після його смерті вона на кілька місяців залишилась без його допомоги та пенсії, що поставило її у скрутне матеріальне становище. У лютому 2019 року відповідач ОСОБА_3 запропонувала їй допомогу в отриманні її пенсії в росії, оскільки періодично їздила туди, але повідомила, що для цього вона повинна підписати в нотаріуса відповідну довіреність. В нотаріуса Анна Зеновіївна почала розмову про те, що вона повинна відмовитися від прийняття спадщини на користь її 14-ти річного сина ОСОБА_1 , оскільки така була воля її сина. Крім того, розповідала, що у сина було багато боргів, спадщина є спірною та зважаючи на її похилий вік вона не впорається з тягарем утримання майна. Повіривши її словами, перебуваючи у стресовому стані та не усвідомлюючи наслідків своїх дій, вона підписала документи, текст яких вже заздалегідь був підготовлений нотаріусом. Обман зі сторони нотаріуса Гірника Ігора Андрійовича полягав в тому, що він заявив їй, що нібито її син перед своєю смертю повідомив його про те, що хотів залишити заповіт у якому все своє майно заповісти своєму сину ОСОБА_15 , але не встиг цього зробити. Лише через деякий час вона зрозуміла, що підписавши заяви про відмову від спадщини опиниться у вкрай невигідному становищі, без жодних засобів для існування, а тому подала нотаріусам відповідні заяви про відкликання заяв про відмову від спадщини та виданих нею довіреностей. Таким чином, підписана нею під впливом тяжких обставин заява про відмову від спадщини за законом для неї є вкрай невигідною, тому підлягає визнанню недійсною на підставі статті 233 ЦК України. Враховуючи те, що вона у момент вчинення цього правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вказана заява повинна бути визнана недійсною на підставі статті 225 ЦК України. А зважаючи на те, що при підписанні спірної заяви вона була введена в оману щодо обставин, які мали істотне значення, така заява підлягає визнанню недійсною також на підставі статті 230 ЦК України.

В січні 2020 року ОСОБА_3 , яка також є законним представником ОСОБА_1 , звернулася в суд в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1 із зустрічним позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому просила:

- визнати недійсним відкликання ОСОБА_6 її відмови від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що з 14 листопада 2007 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. 11 січня 2019 року вона подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Жанні Михайлівні заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 1/2019. Матір ОСОБА_9 05 березня 2019 року зробила заяву про відмову від спадщини за законом після смерті сина на користь неповнолітнього сина померлого - ОСОБА_1 (свого внука). В подальшому, 06 травня 2019 року ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Жанні Михайлівні заяву про відкликання заяви про відмову від спадщини в порядку частини шостої статті 1273 ЦК України. Вважає, що згідно вимог чинного цивільного законодавства відкликаною може бути лише не персоніфікована відмова від прийняття спадщини, а відмова від прийняття спадщини на користь іншої особи - може лише бути визнаною недійсною, а не відкликаною. А відтак, просить визнати недійсним відкликання ОСОБА_6 своєї заяви про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітнього ОСОБА_1 .

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із частиною першою та третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою, шостою статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу

Тлумачення частини шостої статті 1273 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями частини п`ятої статті 1274 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі неподання заяви про відкликання відмови від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, така відмова може бути визнана судом недійсною за позовом сторони такого правочину (заінтересованої особи), виключно з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті москва на російській федарації помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (том 1, а. с. 5).

22 грудня 2018 року нотаріусом московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. та 11 січня 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж. М. заведено спадкові справи після смерті ОСОБА_9 (том 1, а. с. 7, 8, 133).

Заповіту ОСОБА_9 на випадок своєї смерті не складав, а спадкоємцями першої черги за законом є його матір ОСОБА_6 (позивач за первісним позовом), дружина ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом) та діти: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_7 , ОСОБА_1

11 січня 2019 року дружина спадкодавця ОСОБА_3 та 23 травня 2019 року його неповнолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулися до приватного нотаріуса ЛMHO Урумової Ж. М. із заявами про прийняття спадщини (том 1, а. с. 130, 131).

12 лютого 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, та вона відмовляється від прийняття спадщини за законом після смерті її сина ОСОБА_9 на користь його сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Також їй роз`яснено зміст статей 225, 229-231, 233, 368, 370, 1241,1273-1275 ЦК України (том 1, а. с. 144).

14 лютого 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану нотаріусам московської міської нотаріальної палати міста москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст відповідних статей щодо спадкування ЦК російської федерації.

Також їй роз`яснено, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини із застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1, а. с. 145).

05 березня 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, та вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Також їй роз`яснено зміст статей 225, 229- 231, 233, 368, 370, 1241,1273-1275 ЦК України (том 1, а. с.146).

05 березня 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. посвідчено заяву матері спадкодавця ОСОБА_6 , адресовану нотаріусам московської міської нотаріальної палати міста москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина ОСОБА_9 на користь сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст статей 1111, 1112, 1142, 1143, 1144, 1145, 1149, 1150, 1152, 1153, 1157, 1158, 1159 ЦК російської федерації. Також їй роз`яснено та зрозуміло, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини з застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1, а. с. 9).

12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. посвідчено довіреності, якими ОСОБА_6 уповноважувала ОСОБА_3 на отримання належних їй грошових коштів (том 1, а. с. 147, 148).

06 травня 2019 року приватним нотаріусом ЛMHO Антоновою В. І. посвідчено заяву ОСОБА_6 про відміну довіреності (том 1, а. с. 11).

06 травня 2019 року ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу ЛМНО Урумовій Ж. М. заяву наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , громадянин росії, що був зареєстрований та постійно проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина. Мною, ОСОБА_6 , 23.04.2019 року було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж. заяву за № 21 с/с № 1/2019 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті мого сина ОСОБА_9 на користь його неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України я цією заявою відкликаю вищевказану заяву. Також цією заявою повідомляю, що спадщину, яка залишилась після смерті мого сина ОСОБА_9 , я приймаю.» (том 1, а. с. 132).

Відтак, у вищезгаданій заяві від 06.05.2019 року позивачка ОСОБА_6 стверджує про факт подання нею 23.04.2019 року приватному нотаріусу Урумовій Ж. власної заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , яка в свою чергу була посвідчена приватним нотаріусом Гірником І.А.

Окрім того, 12.02.2019 року і 16.04.2019 року позивачка ОСОБА_6 надлавала довіреності, якими уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися її особистим грошовим вкладом.

Судом першої інстанції правильно враховано часовий інтервал тривалістю 2 місяці між підписанням позивачем ОСОБА_6 першої заяви про відмову від спадщини і останньою довіреністю. А відтак критично оцінено твердження ОСОБА_6 про те, що вона впродовж двох місяців безперервно знаходилась під впливом обману і тиску з боку ОСОБА_3 і приватного нотаріуса Гірника І.А.

Також, судом першої інсатнції правильно встьановлено, що факт подальшого неодноразового використання позивачем ОСОБА_6 послуг цього ж нотаріуса ОСОБА_11 , зокрема посвідчення власної довіреності для свого представника адвоката Шпака В.В., підтверджує відсутність у позивача на той момент будь-яких претензій до роботи саме цього нотаріуса.

Судом, також, враховано, що матеріалами справи підтверджується відсутність на території України ОСОБА_3 і її сина ОСОБА_1 в момент вчинення правочину 05.03.2019 року. Ця обставина спростовує твердження позивача ОСОБА_6 про те, що 05.03.2019 року відповідачка ОСОБА_3 приїздила до неї, відвезла її до нотаріуса та разом з нотаріусом вчиняла на неї тиск і застосувала щодо неї обман.

Твердження позивачки ОСОБА_6 про те, що вона помилково у позові вказала ОСОБА_3 замість її сестри ОСОБА_12 суд правильно не взяв до уваги, оскільки у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та долученій до матеріалів справи заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 чітко і однозначно розмежовувала особу ОСОБА_3 і особу ОСОБА_12 .

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка ОСОБА_6 пояснила, що постійно після смерті свого сина ОСОБА_9 вона перебувала в стані нервового потрясіння. Послугами нотаріуса Гірника І.А. вона користувалась постійно. Приналежність їй підписів на заявах про відмову від спадщини визнала. Подавала заяву в поліцію про вчинення ОСОБА_3 відносно неї злочину. Зазначає, що ОСОБА_1 був для неї улюбленим внуком, однак вона не може залишити без будь-якої спадщини свого іншого внука ОСОБА_13 , племінника померлого.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що обставини вчинення позивачкою ОСОБА_6 правочинів його довірительці відомо зі слів самої ОСОБА_6 .

Відповідачка ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що дізналась про вчинення позивачкою ОСОБА_6 заяв про відмову від спадщини лише в травні 2019 року. Бачила ОСОБА_6 на похороні в грудні 2018 року, а тоді на Різдво в січні 2019 року. Вона не реагувала на гостей, багато лежала в ліжку, не вставала, була неохайна, не чистила зуби і не вмивала волосся, дивно поводилась, не знала чи хоче їсти чи пити. З цих причин свідок почала тривожитись за неї. Зі слів лікаря, це був депресивний стан, але не незворотний. Коли в кінці січня приїхала ОСОБА_14 , то позивачці вже стало краще. Вважає, що заяви про відмову від спадщини вчинено внаслідок тиску ОСОБА_3 . Нотаріус ОСОБА_11 був нотаріусом її (свідка) батька за життя, вони багато співпрацювали.

В судовому засіданні в суді першої інстанції було допитано як свідка приватного нотаріуса ОСОБА_11 , який пояснив, що позивач ОСОБА_6 користувалась його послугами неодноразово, завжди приїжджала в нотаріальну контору доглянутою, здоровою і адекватною. Посвідчуючи перший раз заяву про відмову від спадщини, ОСОБА_6 знаходилась в нотаріальній конторі близько двох годин. Вона висловлювала волю віддати свою частку у спадщині внуку ОСОБА_15 і підписувала заяви добровільно. Перед підписанням заяв вони двоє спілкувались в кабінеті, нотаріус перепитував її чи бажає вона відмовитись від спадщини, на що та ствердно відповідала. Він (свідок) раніше навчався у Московському державному університеті і роз`яснив позивачці ОСОБА_6 зміст норм Цивільного кодексу Російської Федерації. Свідок давав читати позивачці ОСОБА_6 її заяви, а потім ще додатково особисто перечитував для неї їх. Після підписання заяв позивачка його просила нікого з числа інших родичів не повідомляти про цей факт.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи допитаною в судовому засіданні в суді першої інстанції як свідок, пояснила, що рішення відмовитись від спадщини на користь ОСОБА_16 належало позивачці ОСОБА_6 , вона сама проявила зацікавленість в цьому. Це рішення не було спонтанним. Причиною такого рішення є те, що внук ОСОБА_15 був наймолодшим і найближчим до неї, так як дуже часто її провідував, тоді як інші онучки проживали далеко. Вони із ОСОБА_6 зустрічались регулярно щонайменше один раз в тиждень і підтримували дружні стосунки. Проводили разом із позивачкою свята Новий рік, Різдво, дні народження, 8 березня. ОСОБА_6 хоч і мала супутні вікові захворювання, однак володіла твердою пам`яттю, нічого не плутала, була адекватною людиною. Нотаріус ОСОБА_11 був сімейним нотаріусом у родини ОСОБА_9 . В нотаріальній конторі є приймальня та окремий кабінет нотаріуса, куди можна зайти лише на запрошення нотаріуса для підписання документів. Нотаріус ОСОБА_11 за своєю натурою є повільним, нотаріальні дії проводить довго. 12.02.2019 року свідок була присутня в приймальні нотаріуса разом із ОСОБА_6 , яка мала посвідчувати довіреність, однак вона одночасно вирішила підписати заяву про відмову від спадщини. Свідок не висловлювала прохань відмовитись від спадщини. 05.03.2019 року свідок перебувала із сином ОСОБА_15 на російській федерації. Телефоном вона пояснила позивачці ОСОБА_6 про якісь недоліки попередньо оформленої заяви про відмову від спадщини і позивачка далі сама все пояснила нотаріусу та організувала оформлення і передачу їй цієї заяви. Вважає, що лише після візиту в Україну свого сина ОСОБА_17 позивачка просто змінила своє рішення. Вона так і пояснювала у розмові, що просто передумала відмовлятись від спадщини.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснила, що зі слів позивачки ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_3 телефоном скаржилась позивачці на свої складні життєві обставини. Коли одного разу ОСОБА_6 повернулась від нотаріуса, то поросила її нікому нічого не розповідати. Стверджує, що в період після смерті сина позивачка відмовлялась їсти, чистити зуби, мало ходила. Колишня невістка позивачки ОСОБА_19 возила її до психіатра з січня до квітня 2019 року.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що в період січня-квітня 2019 року не зустрічалась і не спілкувалась із позивачкою ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним в суді першої інстанції, пояснив, що ОСОБА_6 після смерті сина погано себе почувала, тяжко переживала втрату, погано їла, мало ходила.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що знає ОСОБА_6 з 2004 року, підтримує з нею дружні стосунки, а з моменту смерті ОСОБА_9 перебувала в частому контакті. Приїздила до неї на усі свята, відвідувала щонайменше кожного тижня, оскільки проживає в 10 хвилинах пішої ходьби. Точно бачилась із позивачкою на похороні, на 9 і 40 днів після смерті ОСОБА_9 , на Новий рік, Різдво, 07 та 11 лютого, напередодні 8 березня і на 8 березня. Привозила їй продукти. В березні вони усі разом святкували День народження її (свідка) матері. Особисто чула від ОСОБА_6 , що вона хоче залишити свою частку у спадщині ОСОБА_15 , як єдиному хлопчику серед дітей ОСОБА_21 . Стверджує, що ОСОБА_6 особисто їй повідомляла про написання нею заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_6 сказала їй, що 05.03.2019 року їде до нотаріуса виправляти якусь помилку у попередній заяві про відмову від спадщини. Наступного дня на її прохання вони поїхали на вокзал, щоб передати заяву поїздом в м. москва ОСОБА_3 . Від часу знайомства з ОСОБА_6 вона не спостерігала ніяких змін у її свідомості чи поведінці, у неї тверда пам`ять і світлий розум, володіє міцною нервовою системою, тривоги і депресії не було. Лікувалась з приводу кардіологічних захворювань. Полюбляє читати книжки і дивитись кіно, нічого не плутає і не забуває. На смерть сина вона відреагувала як всі нормальні люди, тобто сумувала, але її психічний стан не змінювався. Свідок стверджує, що ОСОБА_6 їй пояснювала, що хоче відкликати свою відмову від спадщини, оскільки про це дізнався інший її син ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції пояснила суду, що була присутня при прийомах ОСОБА_6 в лікаря. По дорозі до лікарні та плакала через те, що до того вони давно не спілкувались. Вона (свідок) придбавала ліки для ОСОБА_6 на території лікарні.

Свідок ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснив суду, що до і після смерті батька він був у хороших відносинах із бабою ОСОБА_6 . Вона була психічно в нормальному стані, завжди добре виглядала, нічого не забувала і не плутала. Після смерті батька він навідував її по 2-3 рази на тиждень після школи та на вихідних. Проводив із нею щоразу по годині-півтори часу. Якось ОСОБА_6 повідомила йому, що хоче відмовитись чи вже відмовилась від своєї спадщини на його користь. Але він розумів, що це справи дорослих, тому не вникав в суть.

Судом також встановлено, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_6 є особою похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_5 , недієздатною чи обмежено дієздатною не визнавалась.

Так, згідно наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» в період з 06.10.2014 по 17.10.2014 ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені з діагнозом гіпертонічної хвороби III ступеня (том 1 а.с.170).

Згідно ж медичної карти амбулаторного хворого №10631 ОСОБА_24 , КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», остання зверталася за медичною допомогою 22.01.2019, 07.02.2019, 07.03.2019, 02.04.2019 та 18.04.2019, та їй встановлено діагноз гостра реакція на стрес, тривожно-депресивний синдром з когнітивними та мнестичними розладами (том 2 а.с.21-29).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_6 і призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Суд призначив саме той вид експертизи та поставив на вирішення експертів дослівно ті запитання, які просила позивачка, а також доручив проведення експертизи тій установі, яку просила позивачка ОСОБА_6 .

Проведення експертизи не відбулось оскільки позивачкою ОСОБА_6 не було проведено оплати після отримання рахунку.

Таожк, судом першої інстанції правильно встановлено, що проведення експертизи не відбулось саме з вини сторони позивачки, оскільки не було проведено оплати після отримання рахунку.

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_6 , посилається на вчинення 05 березня 2019 року відмови від прийняття спадщини (після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_27 ) під впливом тяжких обставин, обману та особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Таким чином, позивачкою ОСОБА_6 визначено правовою підставою позову правила статей 225, 230 та 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи позивачки за первісним позовом про те, що її було навмисно введено в оману відповідачем ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Гірником І.А. щодо того, що її син хотів залишити заповіт, у якому все своє майно заповісти своєму сину ОСОБА_1 , але не встиг цього зробити, а також введено в оману відповідачем ОСОБА_3 , яка розповіла, що у померлого сина було багато боргів та у свої 80 років вона не впорається з тягарем утримання спадкового майна, оскільки матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів з цього приводу та такі обставини не є істотними для вчиненого нею правочину.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що відмова від прийняття спадщини після смерті сина написана нею під впливом тяжкої обставини, за відсутності у неї бажання реально відмовлятися від спадщини. Скрутне матеріальне становище позивачки за первісним позовом, наявність на утриманні внука, який у 2018 році переніс операцію, ставши донором нирки, не можуть вважатись обставинами, які змусили її написати заяву про відмову від спадщини на користь неповнолітнього сина спадкодавця.

Крім цього, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на той факт, що правочин вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини має вчинятися усвідомлено та добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки, тоді як за твердженням позивача правочин нею вчинений під впливом обману та під час вчинення такого вона не розуміла значення своїх дій.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при складанні заяви про відмову від спадщини ОСОБА_6 за станом здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять.

Позивачка в своєму позові зазначає, що вона є хворою особою похилого віку та під впливом стресу не усвідомлювала значення своїх дій, укладаючи вказані правочини.

При цьому, судом першої інстанції правильно вказано, що діє презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 щодо поганого самопочуття позивачки ОСОБА_6 , значного погіршення стану її здоров`я після смерті сина не дають підстав стверджувати, що вона під час вчинення оспорюваного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, чи правочин вчинено під впливом обману або тяжкої обставини, а тому правового значення не мають. Крім того, такі є родичами ОСОБА_6 та її близькими особами, а тому мають певну зацікавленість у розгляді справи.

В своїх поясненнях приватний нотаріус Гірник І.А. підтвердив, що роз`яснював ОСОБА_6 при вчиненні правочинів про відмову від спадщини, зокрема і 05 березня 2019 року адресованого нотаріусам московської міської нотаріальної палати міста москви зміст статей щодо спадкування Цивільного кодексу російської федерації, в тому числі щодо відмови від спадщини на користь інших осіб, та перевірив волевиявлення на вчинення правочину з відмови від прийняття спадщини. Ствердив, що відмовляючись від спадщини, спадкоємець усвідомлювала значення своїх дій, розуміла обставини, що мають істотне значення, будь- якого тиску на неї не чинилося.

Окрім цього, і інші свідки підтвердили той факт, що позивачка на час вичнення правочину усвідомлювала значення свої дій.

Також, судом правильно вказано, що про здатність ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій, а також вчинення правочину без впливу обману чи тяжкої обставини свідчить й той факт, що нотаріусом посвідчено аж чотири заяви останньої про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , 14 лютого 2019 року та дві заяви 05 березня 2019 року. Також вона 12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року видавала на ім`я відповідача ОСОБА_3 нотаріально посвідчені довіреності на отримання належних їй грошових коштів, що свідчить про приязні відносини сторін в цей період часу.

Кожного разу під час подання відповідних заяв про відмову від прийняття спадщини, нотаріус роз`яснював ОСОБА_6 норми Цивільного кодексу російської федерації та Цивільного кодексу України що спадкування, в тому числі юридичні наслідки відмови від прийняття спадщини, положення статей 225, 230, 233 ЦК України, якими вона обґрунтовує свої вимоги в позові, що підтверджується особистим підписом позивача за первісним позовом.

Відтак, вказані обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_6 зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з погіршенням взаємовідносин сторін не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною. Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена нею внаслідок обману, під впливом тяжкої обставини та особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання вказаної відмови від прийняття спадщини від 05 березня 2019 року недійсною. Окрім цього, позивачка добровільно позбавила себе права на частку в спадщині сина та такі дії відповідали її волевиявленню.

Відповідно, вимоги за первісним позовом про включення позивачки в коло спадкоємців та визначення додаткового строку для прийняття спадщини є похідними від цих вимог, а тому теж задоволенню не підлягали.

Зважаючи на вказане, доводи скарги слід вважати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, рішення ж суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра