КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/9724/23 Головуючий у І інстанції - Комаревцева Л.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3674/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року

у справі за заявою Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, -

установив:

У червні 2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із зазначеною вище заявою.

В обґрунтування вимог зазначила, що 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №48 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_2 , відповідно до Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №30/321/501/13т, та згідно Указу Президенти України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду головного сержанта 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

При проходженні військової служби ОСОБА_2 був залучений до виконання завдань за призначенням спрямованих на забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та 21 травня 2022 року безвісті зник.

Проведені пошукові заходи, а також службове розслідування позитивного результату не дали, з моменту зникнення ОСОБА_2 минуло більш ніж 11 місяців та будь-якої інформації про перебування сержанта у полоні не надходило.

З метою виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини та виплати всіх належних грошових компенсацій його родичам, відповідно до чинного законодавства України, Військова частина НОМЕР_1 була змушена звернутися до суду із даною заявою.

Просила суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безвісно відсутнім з 21 травня 2022 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року зазначену вище заяву задоволено.

Оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 , індетифікаційний номер НОМЕР_2 , безвісно відсутнім з 21 травня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не було виконано обов`язок, щодо належного повідомлення її про судовий розгляд, що призвело до грубого порушення її прав на участь у судовому розгляді.

Вказує, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, зазначає, що на її думку метою звернення Військової частини до суду є необхідність виключення сержанта ОСОБА_2 зі списків особового складу Військової частини, для того, щоб припинити виплати будь-якого грошового забезпечення військовослужбовця членам сім`ї військовослужбовця.

Звернення Військової частини із оскаржуваною заявою є лише способом Військової частини уникнути необхідності сплати членам сім`ї сержанта ОСОБА_2 будь-яких грошових виплат, на які останні мають законне право.

Просила суд, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні зазначеної вище заяви Військової частини НОМЕР_1 .

На вказану апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 , головний сержант 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, Військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу за мобілізацією, під час бойових дій зник безвісти.

Вказує, що звернулося до суду з даною заявою, з метою виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини та виплати належних сум родичам військовослужбовця відповідно до чинного законодавства України.

Тобто, визнання особи безвісти відсутньою в подальшому шляхом визнання фізичної особи померлою зможе реалізувати членам сім`ї ОСОБА_2 гарантії передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індетифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , одружений, 24 лютого 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року №48, ОСОБА_2 був призначений на посаду головного сержанта 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами), на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 травня 2022 року №740, було проведено службове розслідування по факту зникнення безвісти сержанта ОСОБА_2 , який зник безвісти 21 травня 2022 року.

Службовим розслідуванням було встановлено, що сержант ОСОБА_2 під час бойових дій зник безвісти.

Відповідно до довідки №466 від 31 травня 2022 року, сержант ОСОБА_2 дійсно з 01 березня 2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Згідно до витягів з журналу ведення бойових дій мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 за 21 травня 2022 року, встановлено, що 21 травня 2022 року з 15:53 години по 17:40 годину дня з боку противника здійснювався обстріл по ВОП НОМЕР_3 з 122 мм артилерії (здійснено 54 постріли) з напрямку населеного пункту Первомайськ у бік населеного пункту Миронівський, Бахмутського району, Донецької області.

Під час переміщення між позиціями РОП НОМЕР_4 в ході обстрілу ВОП НОМЕР_3 зникли безвісти військовослужбовець - сержант ОСОБА_2 та деякі інші військовослужбовці.

Станом на 04:00 ранку 22 травня 2022 року ОСОБА_2 та інші військовослужбовці не вийшли в район зосередження перехрестя доріг х=5370377, у=7447858.

Телефонний зв`язок з ОСОБА_2 та іншими військовослужбовцями був відсутній.

Командуванням 3 мотопіхотної роти були здійсненні пошукові заходи, які позитивних результатів не дали.

Також до об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення незаконно позбавлених волі осіб внаслідок збройної агресії рф при управлінні Служби безпеки України, та до центрального управління Служби безпеки України було направлено запит (персональні дані), для підтвердження чи спростування факту потрапляння в полон сержанта ОСОБА_2 .

Однак, протягом більш ніж 11 місяців від дня зникнення безвісти, будь-якої інформації про перебування сержанта ОСОБА_2 в полоні не надходило.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви Військової частини НОМЕР_1 та визнаючи сержанта ОСОБА_2 безвісно відсутнім, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення такого юридичного факту цілком відповідає вимогам чинного цивільного законодавства і матеріали заяви містять достатньо доказів, які вказують на те, що саме 21 травня 2022 року, після участі у бойових діях, ОСОБА_2 не повернувся в район зосередження та у подальшому на зв`язок не виходив, а також в ході проведення службового розслідування, не вдалося встановити місце перебування ОСОБА_2 з 21 травня 2022 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У той же час, ч. 2 ст. 46 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Частиною 2 статті 1-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У відповідності до пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців безвісно відсутніх - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених норм матеріального і цивільного процесуального права дає підстави для висновку, що безвісна відсутність фізичної особи та пропажа безвісти фізичної особи за певних обставин є різними за своїм змістом поняттями.

Якщо громадянин пропав безвісти за наявності обставин, що загрожували йому смертю, або обставин, що дають підстави припустити його загибель (під час воєнних дій) і це підтверджено відповідними органами, то визнання такої особи безвісно відсутньою в судовому порядку не проводиться.

В даному випадку заінтересовані особи вправі звернутись до суду із заявою про оголошення особи, яка пропала безвісти, померлою.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2021 року, справа №154/2135/17, та зазначив, що виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України.

Таким чином, наведене вище не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення і свідчить про неправильне тлумачення ним закону, що вважається неправильним застосуванням норм матеріального права.

Викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана