Номер провадження: 22-ц/813/1940/24
Справа № 523/1805/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 травня 2023 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Малиновського О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути на свою користь з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності»:

середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 липня 2021 року до 11 грудня 2022 року, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів;

середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12 грудня 2022 року по 22 грудня 2022 року;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 грудня 2022 року по день ухвалення рішення суду у цій справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року у справі № 523/14130/21 було скасовано наказ про її звільнення від 30 червня 2021 року, а її було поновлено на посаді начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ». На підставі вказаного рішення суду, наказом ДП «УІІВ» від 22 грудня 2022 року її було поновлено на роботі.

Зазначає, що при зверненні до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, вона не заявляла вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на те, що у зв`язку з незаконним звільненням, вона перебувала у вимушеному прогулі з 01 липня 2021 року по 11 грудня 2022 року, відтак, в силу ч. 2 ст. 235 КЗпП України має право на стягнення середнього заробітку за вказаний вище період у розмірі 631325,24 грн, виходячи з того, що тривалість вимушеного прогулу складає 529 днів, з яких 364 є робочими, а її середньоденний заробіток на час звільнення складав 1734,41 грн.

Крім того вказує на порушення з боку відповідача строків поновлення її на роботі та середнього заробітку при проведення з нею розрахунку під час її звільнення, що є підставою для стягнення середнього заробітку.

Представник ДП «УІІВ», не погоджуючись з позовними вимогами, 15 березня 2023 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі та у затриманні розрахунку при звільненні, посилаючись на недопущення ДП «УІІВ» порушення прав позивачки. В частині заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить врахувати, що розгляд справи про поновлення позивачки на роботі неодноразово переносився не з вини відповідача. Крім того, відповідач просить врахувати, що на час розгляду справи була розпочата військова агресія з боку російської федерації проти України та на всій території України було запроваджено воєнний стан, а як наслідок вплинуло на строки розгляду справи. Посилаючись на вказані обставини відповідач просить частково задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні були залишені без розгляду, за заявою позивачки.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 450000 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнуто Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь держави судовий збір в розмірі 4500,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, тобто дотримуючись розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, приймаючи до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_1 під час розгляду справи № 523/14130/21, наявні підстави для зменшення розміру відшкодування та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 450000,00 грн.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в сумі 631 325,24 грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначила, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 450 000 грн, не врахувавши під час розгляду справи процесуальну поведінку відповідача, з вини якого розгляд справи тривав понад рік, оскільки з 12 призначених у справі судових засідань, відповідач 4 рази не з`явився, про причини неявки не повідомив, 4 рази відкладав розгляд справи на іншу дату, 2 судових засідань не відбулись у зв`язку з небезпекою, спричиненою коронавірусом COVID-19.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши такі доводи, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 209/2875/21 судом зазначено про те, що відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Також подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2022 року у справі № 344/17593/19 (провадження № 61-563св22).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ДП «УІІВ» від 30 червня 2021 року № 218-п ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року у справі № 523/14130/21, яке набрало законної сили, скасовано наказ генерального директора ДП «УІІВ» від 30 червня 2021 року № 218-п про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів ДП «УІІВ».

Проте, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 судом під час ухвалення рішення суду не вирішувалося.

Як убачається з рішення суду та матеріалів вказаної вище цивільної справи, ОСОБА_1 у зв`язку із незаконним звільненням перебувала у вимушеному прогулі з 01 липня 2021 року до 11 грудня 2022 року, тобто до дня, що передував дню ухвалення судом рішення суду про її поновлення на роботі.

Згідно представленої довідки № 232/1 від 28 вересня 2021 року ДП «УІІВ» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час її звільнення (30 червня 2021 року) складала 1734,41 грн.

Період перебування ОСОБА_1 у вимушеному прогулі тривав з 01 липня 2021 року (наступний день після звільнення) до 11 грудня 2021 року (останній день, що передував поновленню на роботі), що складає 529 календарних днів, з яких 364 робочих дня.

Отже, приймаючи до уваги період перебування ОСОБА_1 у вимушеному прогулі (з 01 липня 2021 року до 11 грудня 2022 року) з урахуванням середньоденного заробітку (1734,41 грн), суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток, який належить виплаті позивачці має складати 631325,24 грн (1734,41грн х 364дня).

Вказані обставини ніким по справі не заперечуються.

Разом з цим, суд першої інстанції, приймаючи до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_1 під час розгляду справи № 523/14130/21, дійшов висновку про наявність передбачених ч. 2 ст. 235 КЗпП України підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму 450000 грн.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що висновки суду про часткову обгрунтованість позовних вимог ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Так, з метою перевірки доводів апеляційної скарги ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено та в межах доводів апеляційної скарги витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси, з метою повного та об`єктивного розгляду, матеріали цивільної справи № 523/14130/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Генеральний директор Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» Кудін Андрій Вячеславович, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство економіки України, про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 13 лютого 2024 року на 13-40 год.

09 січня 2024 року до апеляційного суду надійшли матеріали наведеної цивільної справи № 523/14130/21.

Дослідивши матеріали справи № 523/14130/21 в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди 02 серпня 2021 року (а.с. 45 том 1 справи № 523/14130/21, та - далі).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та за участю сторін на 16 вересня 2021 року о 11 год. 30 хв (а.с. 50, т. 1).

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство економіки України та розгляд справи відкладено на 28 жовтня 2021 року о 11 год. 20 хв. (а.с. 83, 84-85, т. 1).

19 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про відкладення призначеного на 28 жовтня 2021 року розгляду справи у зв`язку із неотриманням ухвали суду про відкриття провадження, позовної заяви, судової повістки (а.с. 87-88, т. 1).

Згідно довідки секретаря судового засідання Скоріної М.Р. судове засідання, яке призначено на 28 жовтня 2021 року о 09:40 годині, не відбулося, у зв`язку із розпорядженням № 4 від 18 жовтня 2021 року Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності COVID-19. Судове засідання відкладено на 02 грудня 2021 року о 11.30 годині (а.с. 93, т. 1).

Представник позивачки ОСОБА_3 28 жовтня 2021 року отримав під розписку повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 на 02 грудня 2021 року о 11.30 годині для відправлення стороні по справі (а.с. 94, т. 1).

30 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про відкладення призначеного на 02 грудня 2021 року о 11.30 годині розгляду справи у зв`язку із встановленням «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» на території Одеської області (а.с. 228-229, т. 1).

Згідно довідки секретаря судового засідання Скоріної М.Р. у судове засідання, яке призначено на 02 грудня 2021 року о 11.30 годині, сторони не з`явились, сповіщались судом. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За для повторного виклику сторін, судове засідання відкладено на 27 січня 2022 року о 09.00 годині (а.с. 237, т. 1).

Представник позивачки ОСОБА_3 отримав під розписку без зазначення дати повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 на 27 січня 2022 року о 09.00 годині для відправлення стороні по справі (а.с. 238, т. 1).

26 січня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про відкладення призначеного на 27 січня 2022 року о 09.00 годині розгляду справи у зв`язку із продовженням дії карантину до 31 березня 2022 року, а також участю підприємства у двох інших справах, розгляд яких призначено також на 27 січня 2022 року (а.с. 239-240, т. 1).

Зі змісту протоколу судового засідання від 27 січня 2022 року вбачається, що суд перейшов до розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні, надавала пояснення по справі, однак у зв`язку із витребуванням у відповідача доказів судом у справі оголошено перерву до 15 лютого 2022 року на 11.00 годину (а.с. 250-252, т. 1).

15 лютого 2022 року від представник позивачки адвоката Прилепського І.А. надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, який призначено на 15 лютого 2022 року на 11.00 годину у зв`язку із неможливістю явки ОСОБА_1 та участю представника у розгляді кримінальної справи, призначеної Малиновським районним судом м. Одеси на 15 лютого 2022 року о 10 годині.

Зі змісту протоколу судового засідання від 15 лютого 2022 року вбачається, що суд, заслухавши думку представників відповідачів щодо поданого представником позивачки клопотання, які не заперечували щодо відкладення розгляду справи, оголосив в судовому засіданні перерву до 24 березня 2022 року на 11.00 годину (а.с. 28-29, т. 2).

Згідно довідки секретаря судового засідання Кремер О.І. судове засідання, яке призначено на 24 березня 2022 року о 11.00 годині, відкладено на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси Позняка В.С. № 7 від 28 лютого 2022 року «Про встановлення роботи Суворовського районного суду м. Одеси» та Змін до Розпорядження № 7 від 10 березня 2022 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились, від представника позивачки ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Судове засідання відкладено на 19 травня 2022 року на 10 годину 30 хвилин (а.с. 122, т. 2).

У зв`язку із клопотанням представника позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи з огляду на введення в країні воєнного стану, а також на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси Позняка В.С. № 7 від 28 лютого 2022 року «Про встановлення роботи Суворовського районного суду м. Одеси» та Змін до Розпорядження № 7 від 10 березня 2022 року призначене на 19 травня 2022 року судове засідання відкладено на 21 червня 2022 року (а.с. 123, 125-126, 135, т. 2).

20 червня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки адвоката Прилепського І.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в країні воєнного стану (а.с. 144, т. 2).

Судове засідання, призначене на 21 червня 2022 року о 12.15 год. відкладено на 22 серпня 2022 року на 11.30 год (а.с. 145, т. 2).

Про розгляд справи на 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 була повідомлена 21 червня 2022 року під розписку (а.с. 146, т. 2).

22 серпня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою укладення мирової угоди, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 28 вересня 2022 року, про що ОСОБА_5 була повідомлена під розписку 22 серпня 2022 року (а.с. 164, 168, т. 2).

26 вересня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про розгляд справи 28 вересня 2022 року за його відсутності (а.с. 242, т. 2).

Згідно довідки секретаря судового засідання Орлової В.Я. у судове засідання, призначене на 28 вересня 2022 року о 11.30 год, сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 02 листопада 2022 року, 11 год. 45 хв., про що 28 вересня 2022 року було повідомлено представника позивача під розписку (а.с. 250, т. 2).

02 листопада 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю підготовки додаткових пояснень. Розгляд справи відкладено на 12 грудня 2022 року о 11.40 год (а.с. 107, 108, т. 3).

12 грудня 2022 року позивачка ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності і в цей же день справу розглянуто судом за відсутності сторін із постановленням рішення (а.с. 116, 117, т. 3).

Отже, враховуючи дату відкриття провадження у справі 06 серпня 2021 року та дату розгляду справи судом 12 грудня 2022 року, справа перебувала в провадженні суду більше року.

Розгляд справи відкладався за клопотаннями позивачки та її представника 15 лютого 2022 року, 20 червня 2022 року, 22 серпня 2022 року, зокрема, для можливого укладення мирової угоди, 02 листопада 2022 року для надання додаткових пояснень, проте врешті 12 грудня 2022 року було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.

Отже, об`єктивно, жодних перешкод для ухвалення судового рішення на підставі наданих сторонами доказів не було ще станом на 22 серпня 2022 року, що складало саме рік з моменту відкриття провадження у справі № 523/14130/21.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період більше одного року, оскільки розгляд справи тривав більше одного року, починаючи з 22 серпня 2022 року, з вини позивача, натомість вже 28 вересня 2022 року відповідач просив суд розглядати справу за його відсутності.

Колегією суддів перевірено, що розгляд справи неодноразово відкладався за заявою сторони позивача.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, зважаючи на конституційні положення, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії, і мало місце у даній справі.

За вказаних обставин, суд першої інстанції, встановивши, що саме з вини сторони позивача розгляд справи відкладався декілька разів, внаслідок чого тривав більше одного року, обґрунтовано зменшив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обмеживши такий розмір сумою у 450000,00 грн (255 робочих днів з 01 липня 2021 року до 30 червня 2022 року х 1734,41 грн = 442274,55 грн), що відповідає розміру річного заробітку позивачки, і вказане рішення відповідачем не оскаржене, а апеляційний суд не може погіршити становища заявниці та зменшити стягнуту судом суму.

Саме позивачка як ініціатор судового провадження мала демонструвати готовність на всіх етапах судового розгляду демонструвати готовність брати участь у всіх судових процедурах.

Колегія суддів одночасно зазначає, що не враховує вимушені періоди відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в Україні воєнного стане, і таке не впливає на визначення саме річного строку, за який на користь позивачки стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, перевірені апеляційним судом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 16 лютого 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко