Справа № 212/8937/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання неправомірним зняття з реєстрації та її поновлення,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 (далі відповідач-1), виконкому Криворізької міської ради (далі відповідач-2), у якому просила визнати неправомірними дії відповідача-1 по поданню заяви до виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо зняття її з реєстрації зі спірної квартири; визнати неправомірними дії відповідача-2 щодо зняття її з реєстрації з квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради поновити реєстрацію позивача в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 10 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

29 листопада 2023 року на виконання ухвали судді від 10.11.2023 позивачем надано позовну заяву після виправленні її недоліків.

Ухвалою судді від 30 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, яким роз`яснено їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Відповідачі, які отримали копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та доданих до нього матеріалів, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими повідомленнями та відомостями з Електронного суду, не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 07.06.2013, актовий запис 191, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 07.06.2013 Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 07.04.2021 та серії НОМЕР_2 від 01.02.2022 відповідно (а.с. 6).

Згідно з копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , остання згідно має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 з 22.11.2001 (а.с. 3).

Відповідно до копії паспорта громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останньому Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 від 03.07.2023 (а.с. 4).

Як вбачається з інформації Центру адміністративних послуг виконавчого комітету Криворізької міської ради від 25.09.2023 № 11299, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_7 з 01.02.2016, ОСОБА_5 з 23.03.2018, ОСОБА_6 з 01.02.2022, а також була зареєстрована з 01.02.2022 ОСОБА_1 , яка 25.09.2023 знята з реєстрації, причина зняття не зазначена (а.с. 5 зворотній бік).

З копії довідки Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 26.10.2023 № 921 вбачається, що ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , перебуває на обліку та їй до 31.01.2025 призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 15 березня 2014 року набув у власність відповідно договору дарування квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала дарувальнику ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2013 (а.с. 15).

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Водночас Основний Закон України так само гарантує право кожного на житло, невід`ємною складовою якого є заборона на примусове позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції).

Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у статті 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України), відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Заборона виселення фізичної особи або примусового позбавлення її житла іншим чином, крім випадків, встановлених законом, передбачена і у нормі частини четвертої статті 311 ЦК України.

Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом врегульоване нормами статті 405 ЦК України та статті 156 ЖК України, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 ЖК України), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлові відносини тісно пов`язані з правом особи на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, порядок реалізації яких визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання місце проживання» (далі також Закон № 1382-IV).

За змістом положень цього Закону місцем проживання особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає.

З 01.12.2021 набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021 (далі - Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Стаття 2 Закону № 1871-IX дає визначення, що орган реєстрації це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи; реєстр територіальної громади це інформаційно-комунікаційна система, призначена для обробки визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації у порядку, визначеному цим Законом; реєстраційна дія це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;

Виконавчий комітет Криворізької міської ради в розумінні Закону № 1871-IX є органом реєстрації, який в межах міста Кривого Рогу забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади та вчиняє відповідні реєстраційні дії.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на неправомірність дій відповідачів щодо зняття її з реєстрації за місцем проживання її неповнолітніх дітей.

Частина перша статті 18 Закону № 1871-IX визначає, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (пункт 2).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1871-IX Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини не здійснюється за заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

Частиною тринадцятою цієї норми передбачено, що орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо: особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним; відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.

Відповідно до положень Закону № 1871-IX постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі також Порядок).

Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Згідно з пунктами 50, 61 Порядку реєстраційна дія по зняттю повнолітньої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла здійснюється на підставі таких документів: заяви за формою згідно з додатком 6; документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Як було встановлено судом позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 у період з 01.02.2022 по 25.09.2023.

Крім того, з наданих позивачем письмових доказів, зокрема паспорту особи, вбачається, що позивач має зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 , відомості про зняття позивача з реєстрації за цією адресою у матеріалах справи відсутні.

Також, судом встановлено, що неповнолітні діти позивача зареєстровані за адресою проживання їх батька відповідача ОСОБА_2 .

Наведене дає підстави для висновку, що при вчиненні оспорюваної реєстраційної дії відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), а відтак доводи позову про неправомірність дій відповідачів щодо зняття із зареєстрованого місця проживання не знайшли свого підтвердження в суді.

Також, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на норми ст. 405 ЦК України, а також на положення Сімейного кодексу України щодо порушення діями відповідачів інтересів і прав дітей пов`язаних із зняттям з реєстрації їх матері.

У статтях 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 5 цього Кодексу визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України).

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону і є ефективним, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права та особу, яка має відповідати за позовом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За обставинами справи встановлено, що позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 разом із своїми неповнолітніми дітьми, про що сама позивач зазначає у позові, отже її право на користування квартирою ніким не порушено, не оспорюється, а тому посилання на положення ст. 405 ЦК України у даному випадку є необґрунтованими і судом не застосовуються.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження взаємозв`язку між діями відповідачів щодо зняття з реєстрації проживання позивача та порушенням прав та інтересів неповнолітніх дітей, які мають зареєстроване місце проживання разом з одним із батьків, який є власником житла, проживають разом із матір`ю, і такі обставини судом не встановлені.

Даючи оцінку обраним позивачем способам захисту порушених прав, суд виходить з положень частини другої статті 16 ЦК України, яка визначає орієнтовний перелік способів судового захисту.

Одним з таких способів є визнання права, підставою для застосування якого є невизнання чи оспорення належного особі права іншою особою або відсутність у особи документів, що засвідчують приналежність їй права.

Способом захисту цивільних прав є також відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення.

У статті 9 Закону № 1871-IX визначений перелік документів, наявність яких є підставою для реєстрації місця проживання (перебування) особи без згоди власника житла, серед яких рішення суду про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням.

Отже за змістом наведених законодавчих положень правомірним і ефективним способом захисту порушених прав у спірних правовідносинах (у разі доведення факту їх порушення) є вселення або визнання права користування житлом, проте таких вимог позивачем не заявлено і не доведено існування таких порушень прав та інтересів як її самої , так її неповнолітніх дітей.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання їх дій неправомірними щодо зняття позивача з реєстрації та зобов`язання поновити її реєстрацію в квартирі, невідповідність заявлених вимог змісту і характеру права, на захист якого подано цей позов, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж визначеному Законом України «Про судовий збір», а саме нею було сплачено 536,80 грн. замість 1073,60 грн., а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання неправомірним зняття з реєстрації та її поновлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

виконавчий комітет Криворізька міська рада , юридична адреса: 50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя: О. В. Колочко