РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в розмірі 17 000 грн, відсотків за користування коштами - 3 346,54 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у сумі 537,95 грн та інфляційні втрати - 3 770,47 грн, а всього - 24 654,96 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач передав у борг відповідачу 17 000 грн, які останній зобов`язаний був повернути до 12 серпня 2021 року, про що власноручно написав розписку 13 серпня 2020 року.

Позивач зазначає, що після спливу строку повернення позики відповідачем зобов`язання не виконані, тому звернувся до суду з указаним позовом для захисту своїх порушених прав.

Крім того, позивач керуючись положеннями статті 1048 ЦК України та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, у порядку статті 625 ЦК України, просить стягнути з останнього проценти за користування позикою на рівні облікової ставник НБУ - 3 346,54 грн, 3 % річних - 537,95 грн та інфляційні втрати - 3 770,47 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачеві 15-денний термін для надання відзиву.

18 вересня 2023 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла заява сторони позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що відповідач надалі не виконує зобов`язання щодо повернення боргу за розпискою, тому просить стягнути з відповідача відсотки за користування коштами, 3% річних та інфляційні втрати також за період з наступного дня після подання позовної заяви і до дня подання заяви про збільшення позовних вимог (з 02 вересня 2022 року по 11 вересня 2023 року). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування коштами в сумі 11 950,87 грн, інфляційні втрати - 5 225,70 грн та 3% річних - 1 061,91 грн.

Вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, в якій зазначила, що підтримують позовні вимогу, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, в порядку частини десятої статті 187 ЦПК України, про поважність причин неявки суду не повідомив.

Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 17 000 грн, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 13 серпня 2020 року.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути кошти протягом року, а саме, до 12 серпня 2021 року.

За таких обставин та встановлених фактів, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14.

Так, в судовому засіданні, судом було оглянуто оригінал розписки ОСОБА_2 від 13 серпня 2020 року, що свідчить про те, що боргове зобов`язання ним не виконане.

Відповідно до частини першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Тож, за змістом позову та розписки відповідача предметом позики були грошові кошти в гривні в сумі 17 000, тому позивач пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривні.

Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу відповідача за позикою становить 17 000 грн.

Правильність нарахованої позивачем суми боргу перевірена.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Враховуючи вищевикладене, у спірному договорі позики не визначено розмір відсотків за користування грошовими коштами, предметом позики є грошові кошти у гривні та період нарахування процентів, визначений позивачем, включає період після закінчення строку дії такого договору, тому наявні правові підстави для нарахування процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ лише в період дії договору позики, в іншій частині вимога позивача задоволенню не підлягає.

Тож, судом встановлено, що при розрахунку суми відсотків за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, яка підлягає стягненню з відповідача, позивачем було неправильно визначено розрахунковий період, що свідчить про наявність арифметичної помилки і при визначенні розміру відсотків.

З урахуванням викладеного, стягненню підлягають відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 14 серпня 2020 року по 12 серпня 2021 року в сумі 1 113,94 грн (з 14 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 6,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 140 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 390,16 грн; з 01 січня 2021 року по 04 березня 2021 року = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 6,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 63 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 176,05 грн; з 05 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 6,500% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 127,15 грн; з 16 квітня 2021 року по 22 липня 2021 року = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 7,500% (розрахункова ставка) / 100% ? 98 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 342,33 грн; з 23 липня 2021 року по 12 серпня 2021 року = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 8,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 21 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 78,25 грн; 390,16+176,05+127,15+342,33+78,25= 1 113,94 грн.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати за період з 13 серпня 2021 року до 11 вересня 2023 року.

Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23).

З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по поверненню позики, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, з урахуванням заяви про збільшення позову, про стягнення з ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, однак підлягають сягненню лише за період з 13 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року, оскільки законом встановлено, що у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Так, 3% річних за період з 13 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року = 272,46 грн (за період з 13 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року: 17 000 (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% х 141(кількість днів прострочення зобов`язання) / 365(днів у році) = 197,01 грн; за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року: 17 000 (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% х 54(кількість днів прострочення зобов`язання) / 365(днів у році) = 75,45; 197,01+75,45 = 272,46).

Інфляційні втрати становлять 1 080,60 грн (17 000 (сума боргу) ? 106,356% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 17 000 (сума боргу) = 1 080,60).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частинами другою, п`ятою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, термін повернення коштів минув та доказів повернення всієї суми боргу позивачу відповідач не надав, внаслідок порушення позичальником умов такого договору за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, відповідачем наведені позивачем обставини не спростовані, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір 992,40 грн підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Відтак стягненню підлягає судовий збір в розмірі 545,82 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Глобал Лігал Груп» в особі керуючого партнера Адвокатського об`єднання Кінах Я. В. 10 лютого 2020 року був укладений договір № 10-02/20 про надання правової допомоги. Згідно з яким Адвокатське об`єднання приймає на себе доручення клієнта по наданню останньому правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії об`єднання по наданню правової допомоги і фактичні витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням цього договору (пункт 1.1. договору).

Пунктом 5.1. договору визначено, що за надану правову допомогу клієнт сплачує гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою до даного договору.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 3 (замовлення) від 29 серпня 2022 року до договору № 10-02/20 про надання правової допомоги від 10 лютого 2020 року сторони погодили такий порядок розрахунків за даним замовленням, а саме за надані послуги Адвокатського об`єднання, обумовлені в даному замовленні, клієнт зобов`язується сплатити суму в розмірі 5 000 грн, яка повністю сплачується авансом в порядку передплати на момент підписання угоди.

Згідно з Актом № 2 виконаних робіт (наданих послуг) від 01 вересня 2022 року, підписаного між позивачем та Адвокатським об`єднанням, за договором про надання правової допомоги та додатковою угодою до нього були виконані наступні послуги: надання усною консультації з питань застосування законодавства у сфері стягнення заборгованості за безпідставно отриманими коштами - 500 грн; складення проекту позовної заяви про стягнення на користь клієнта з боржника ОСОБА_2 грошових коштів, які були надані в позику у відповідності до розписки від 13 серпня 2020 року, та впорядкування її усіма додатками у формі, готовій для подачі до суду - 2 000 грн; вартість послуг по юридичному супроводу адвокатом клієнта в суді першої інстанції до винесення рішення у справі - 2 500 грн; всього: 5 000 грн.

Сплата коштів в розмірі 5 000 грн підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 8 від 01 вересня 2022 року.

Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами.

Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру попередньо визначеної позивачем у позовній заяві вартості судових витрат, фактичний розмір яких не перевищує попередньо визначений.

Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

З огляду на викладене, керуючись статями 526, 625,1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,статтями 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 137, 141 258, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 серпня 2020 року з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами, 3-х процентів річних та інфляційних втрат у сумі 19 467 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят сім гривень), 545,82 грн судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Л. М. Ішуніна