Справа № 442/1406/24
Провадження № 2/442/564/2024
УХВАЛА

23 лютого 2024 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні майном,

встановила:

20.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача демонтувати відеокамери зовнішньої системи відео нагляду, встановлені у під`їзді будинку АДРЕСА_1 , направлену на вхідні двері належної їй квартири АДРЕСА_2 і знищити усію зібрану щодо цього відеоінформацію, яка так чи інакше стосується життя ОСОБА_1 та членів її родини та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні прав користування, володіння та розпорядження належною їй квартирою на 9-му поверсі, яка розташована над сходовою кліткою,якою вона користується протягом 25 років.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, передбачених ст. 175-177 ЦПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас із звернення до суду з даним позовом, позивачка подала до суду клопотання про звільнення від сплати судових витрат. Покликається на те, що необхідність сплати судового збору до моменту подання позовної заяви, вона опиняється у нерівному становищі із відповідачем, який може захищати свої права без сплати судового збору аж до вирішення справи по суті, що, на її думку, суперечить принципу рівності сторін. Крім цього, просить врахувати її майновий стан.

Дослідивши заявлене клопотання, а також долучені до матеріалів справи докази, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Отже, за змістом наведеної норми єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, який унеможливлює чи створює істотні перешкоди у сплаті нею судового збору у встановленому законом розмірі, про наявність якого сторона має надати належні і допустимі докази.

Крім цього, відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналогічні роз`яснення містить п.29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Всупереч вимогам закону позивачкою не представлено суду жодного доказу, які б давали підстави для звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Щодо покликань позивачки про те, що необхідність сплати судового збору ставить її в нерівність із відповідачем та, відповідно, порушує принцип рівності сторін, то суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що вимоги законодавця щодо порядку звернення до суду є ідентичними для усіх учасників цивільного процесу та кореспондують з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедент ній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р., визначено, що суд, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. А також зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищенаведене, відмова позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, як це передбачено законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку задоволення позову, судові витрати будуть стягнуті з відповідача на користь позивача (ст.141 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що в задоволенні клопотання позивачки відмовлено, остання зобов`язана надати докази про сплату судового збору за заявлені позовні вимоги.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається зі матеріалів справи, позивачкою при зверненні до суду з даним позовом, було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру.

Станом на 01.01.2024 ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, поданої фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн.

Згіднод з абз.2 ч.3 ст.6 Закону України „Про судовий збір у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

У ч.1 ст.2 ЦПК України регламентовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, з наведених норм вбачається, що позивач, звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, зобов`язаний оформити таку у відповідності до вимог ЦПК України, що сприятиме її своєчасному розгляду і вирішенню.

При таких обставинах дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків та звернути увагу на недопустимість зловживання процесуальними правами.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України,

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод у користуванні майном - залишити без руху.

Надати позивачу п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що в разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків протягом наданого часу, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Павлів З.С.