Справа № 212/7460/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого: судді - Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., розглянувши в судовому засіданні, в залі суду м.Кривого Рогу цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою солідарного стягнення заборгованості за договором позики (розпискою). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесяти тисяч) доларів США під 8% в місяць за користування грошовими коштами, про що останніми було складено розписку та сторонами укладено договір позики. Сторонами узгоджено строк повернення позики, а саме до кінця 2022 року. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умови договору не виконали, борг та відсотки за користування грошовими коштами не повернули в узгоджений строк, тому станом на 18 вересня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 165 600 (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот) доларів США, яка складається з заборгованості за договором позики (розпискою) від 06.12.2021 у розмірі 60 000 (шістдесяти тисяч) доларів США, а також процентів за користування грошовими коштами у розмірі 8% на місяць від суми позики 105 600 (сто п`ять тисяч шістсот) доларів США.

Разом із зазначеним позовом позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення доказів та заяву про забезпечення позову.

03 жовтня 2023 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

03 жовтня 20233 року ухвалою суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання та призначено підготовче судове засідання на 09 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Морозова Є.Є. про витребування доказів.

14 грудня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) та призначено справу до судового розгляду по суті на 11січня 2024 року.

25 січня 2024 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Морозов Є.Є. із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, яка подана у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою), шляхом накладення арешту на майно відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 31 січня 2024 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Морозова Євгенія Євгенійович про забезпечення позову та накладено арешт на визначене ухвалою майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3

01 лютого 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Ліфшиць З.О. про витребування доказів.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань щодо відкладення розгляду справи через поважні причини не надали.

Представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Ліфшиць З.О. в порядку ст.178 ЦПК України було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилається на те що, фізична особа не має права надавати позику під відсотки та у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг, зазначає що, з огляду на суму позики позивачем як кредитором в позовній заяві не доведено його реальну фінансову платоспроможність щодо наявності у нього станом на 2021 рік 60 000 доларів, просить відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Морозовим Є.Є. в порядку ст.179 ЦПК України на адресу суду надано відповідь на відзив, в якому представник позивача, адвокат Морозов Є.Є. зазначає, що доводи представника відповідача ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позов, є необґрунтованими та безпідставними та просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , який отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та доданих до нього матеріалів, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими повідомленнями, не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та пояснень відповідно.

Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Морозов Є.Є. позов підтримав, послався на підстави та обставини, що зазначенні у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ліфшиць З.О. позовні вимоги не визнала, послалась на обставини, що зазначені у відзиві на позов.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи доведено, що 06 грудня 2021 року сторони уклали договір грошової позики, згідно якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у якості позики в узгодженому сторонами розмірі - 60000 доларів США строком до кінця 2022 року.

В ході розгляду справи судом досліджено зміст оригіналу розписки від 06 грудня 2021 року, який долучений до матеріалів справи. Зміст розписки повністю ідентичний копії розписки від 06 грудня 2022 року, наданої до позовної заяви у якості доказу наявності боргових зобов`язань відповідачів перед позивачем. Відповідно до змісту вказаної розписки, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 60 000 доларів США та зобов`язався повернути кошти в строк до кінця 2022 року сплативши 8% від суми боргу за кожний місяць користування грошовими коштами.

Жодних відміток про виконання відповідачами визначених в ній умов оригінал розписки від 06 грудня 2021 року не містить.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно 06 грудня 2021 року був укладений договір позики.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.

У відповідності до ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ст.ст. 625, 1050 ЦК України в разі допущення Позичальником прострочення виконання грошових зобов`язань перед Позикодавцем, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми.

Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд приходить до висновку, що за кожен місяць користування грошовими коштами, позичальники повинні сплачувати позикодавцю 4 800 доларів США при сумі позики 60000 доларів США.

Розрахунок заборгованості здійснено позивачем із розрахунку курсу долару станом на 18.09.2023 року, який за курсом НБУ становив 36, 5686 грн за 1 долар США.

Період користування коштами з грудня 2021 року по вересень 2023 року, що загально складає 22 місяця, отже заборгованість зі сплати процентів становить 105 600 доларів США, виходячи з наступного розрахунку: 60 000 доларів США/100% * 8% * 22.

Отже, згідно розрахунку, здійсненому позивачем, та враховуючи розмір позики, що становить 60 000 доларів США, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, що становить 4 800 доларів США на місяць, та розмір позовних вимог, що заявлений позивачем ОСОБА_1 , що з відповідачів повинно бути стягнуто солідарно 60 000 доларів США - заборгованість за договором позики та 105 600 доларів США - проценти за користування грошовими коштами у розмірі 8% на місяць від суми позики, що загально становить 165 600 доларів США.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку суми грошових коштів в загальному розмірі 165 600 доларів США, заявлені позивачем, підлягають задоволенню, як такі, що знайшли підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на законними підставами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору за пред`явлення вимог майнового характеру 13 420 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову 605, 20 грн., що загально становить 14 025,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 суму заборгованості за договором позики (розпискою) у розмірі 60000 (шістдесяти тисяч) доларів США, а також процентів за користування грошовими коштами у розмірі 8% на місяць від суми позики 105600 (сто п`ять шістсот) доларів США, що становить загальну суму 165600 (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 7012 гривень 60 копійок з кожного окремо.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2024 року.

Суддя: Р. В. Дехта