КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2694/2024
Справа № 381/3665/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Осаулової Н.А. м. Фастів 06 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 51838,90 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 06 лютого 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 187707203. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін та пароль особистого кабінету.

Відповідно до реєстру боржників № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової допомоги до відповідача за кредитним договором.

20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказані в Реєстрах право вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 15155,90 грн., з яких 11500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3655,90 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 15 лютого 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 16087-02/2022, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства - https://zecredit.com.ua. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) до укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

13 січня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 13012023, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» за плату передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36683 грн., з яких 12875 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 23808 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок первісних кредиторів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року в позові ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, посилався на те, що у відповідності до умов кожного з договорів їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні відповідних договорів, і що договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, укладеного в письмовій формі.

Вважав, що відмовляючи в позові з підстав ненадання первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, необґрунтування наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту, зазначеного в розрахунках, судом першої інстанції не досліджено в повній мірі матеріали справи, що призвело до необґрунтованих та хибних висновків. У відповідності до умов кожного з укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану власноруч позичальником при заповненні форм на сайті товариства при укладенні кредитного договору. У відповідності до умов договорів факторингу, передача документації, а саме платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником, та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування в період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги, надаються клієнтом за окремим запитом фактора.

Тому, з метою надання вичерпної інформації по справі, у відповідності до умов договорів факторингу, позивач звернувся до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Інвеструм» з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, а саме доказів, що підтверджують надання/перерахування коштів позичальнику та детальних розрахунків заборгованості за укладеними кредитними договорами.

22 вересня 2023 року, після отримання відповідей на запити, шляхом направлення клопотання про долучення доказів, позивачем було долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, а саме від ТОВ «ФК «Інвеструм» лист від 07 вересня 2023 року як доказ переказу коштів ОСОБА_2 по договору від 15 лютого 2022 року, розрахунок заборгованості договору про надання фінансового кредиту від 23 листопада 2020 року. Від ТОВ «Таліон Плюс» - платіжне доручення від 06 лютого 2022 року та від 22 лютого 2022 року як доказ переказу коштів за договором кредитної лінії від 06 лютого 2022 року, розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії від 06 лютого 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії від 06 лютого 2022 року ТОВ «Таліон Плюс».

Тобто, перерахування коштів на платіжні карти ОСОБА_2 за укладеними електронними договорами було здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють перекази коштів у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компаній загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Надані первісними кредиторами розрахунки заборгованості жодним чином не суперечать розрахункам, які були додані до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договорами, а лише їх доповнюють та деталізують.

Вказував, що рішення суду не містить інформації про надходження, задоволення чи відмову в задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів від 22 вересня 2023 року.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляло, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними договорами, з тих причин, що дані документи зберігаються в установі банку, який видавав кредит, і передача даної документації до фактора не передбачена договорами факторингу. Тому, 22 вересня 2023 року представником позивача було направлено до суду клопотання про витребування доказів від АТ «ПУМБ», який є банком-емітентом, що видав банківські картки. Дане клопотання було направлено з метою повного з`ясування всіх обставин справи та надання суду первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак рішення суду не містить інформації щодо розгляду даного клопотання. Тобто судом неповно з`ясовано обставини справи, не досліджено в повному обсязі всі наявні в справі процесуальні документи, порушено норми процесуального права, тому винесено неправомірне рішення.

Наводив пояснення щодо нарахування суми заборгованості, оскільки відповідно до умов кожного з укладених з відповідачем договорів передбачено строки та умови нарахування відсотків. Посилався на правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 10 січня 2019 року в справі № 526/405/13, від 10 вересня 2019 року в справі № 916/2403/18, від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17 про дії позичальника, що свідчать про визнання умов кредитного договору, сум боргу та/або сум санкцій.

Наголошував, що нарахування заборгованості здійснювалося відповідно до умов договорів та додатків до них через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, і було нараховано суму заборгованості, яку позивач просив стягнути. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нарахування здійснювались виключно первісними кредиторами, тому позивач просив суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитними договорами, яка була нарахована первинними кредиторами.

Вказував, що в рішенні зазначено щодо визнання відповідачем позовних вимог, але при цьому суд першої інстанції, пославшись на постанову Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц, відмовив в позові. Тобто суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, не надав належної оцінки факту визнання позову відповідачем в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою заборгованості за кредитними договорами та частини нарахованих відсотків за неналежне виконання умов кредитних договорів, тому дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем обставин позову звільняє позивача від їх доведення перед судом. Отже, висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, порушено принципи диспозитивності і змагальності.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, вказував, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 36683 грн. З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи просив суд врахувати та долучити до матеріалів справи копію договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, витяг з Реєстру боржників до вказаного договору як доказ відступлення права до відповідача, копію платіжної інструкції від 17 січня 2023 року як доказ сплати за договором факторингу. В клопотанні про долучення доказів від 22 вересня 2023 року, поданому до суду першої інстанції, представником позивача зазначалось, що позивач додатково направив електронний запит до ТОВ «Таліон Плюс» з метою отримання доказів переходу права вимоги, у відповідь на запит було отримано додаткові докази, які позивач просив суд прийняти та долучити до матеріалів справи.

Крім того, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи просив суд врахувати та долучити до матеріалів справи копію договору факторингу № 20202022 від 20 жовтня 2022 року, копію (витяг) з Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу, як доказ відступлення прав вимоги до відповідача, копію платіжного доручення від 10 березня 2023 року як доказ оплати за договором факторингу.

Враховуючи, що реєстри боржників до договорів факторингу містять інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, до апеляційної скарги надано копії, що містять дані лише щодо ОСОБА_2 .

Звертав увагу, що кредитні договори, укладені з відповідачем, у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Посилався на правову позицію Верховного Суду в постанові від 04 червня 2020 року в справі № 910/1755/19 про те, що в зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Вказував, що закриваючи підготовче засідання в справі, суд вважав докази у матеріалах справи достатніми для прийняття рішення по суті. Маючи сумніви щодо факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, суд міг з власної ініціативи витребувати документи про підтвердження відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс» або ТОВ «ФК «ЄАПБ», але не маючи на меті встановити фактичні обставини справи, суд не сприяв всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи. Стороною відповідача у додаткових поясненнях не надано заперечень щодо факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, тобто даний факт визнано відповідачем, що звільняє позивача від його доведення перед судом.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, адже за умовами договорів факторингу повідомлення боржників здійснювалось первинними кредиторами. До того ж в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги, оскільки ці листи жодним чином не змінюють кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. При умові, що відповідач не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, що відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було би належним. До того ж, відповідач і надалі продовжує порушувати умови договорів.

Відмова суду першої інстанції в задоволенні позову перешкоджає позивачу реалізувати своє право на захист порушених прав та інтересів, натомість надає відповідачу можливість не виконувати своє зобов`язання, не несучи за це будь-якої відповідальності.

Просив врахувати докази, що містяться в матеріалах справи, на факт часткового визнання позовних вимог відповідачем, а також на те, що суд першої інстанції не дотримався норм законодавства, не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин справи.

Відповідачем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила апеляційну скаргу апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилалась на те, що суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту в розмірі, зазначеному в розрахунках.

Вказувала, що з урахуванням правових висновків Верховного Суду в постанові від 19 січня 2022 року в справі № 753/9175/20, відмова в позові через відсутність первинної документації у правонаступника кредитора та проведення нарахування боргу без визначення розміру відсоткової ставки є обґрунтованим рішенням суду. В апеляційній скарзі зазначено про скасування рішення суду та стягнення відсотків за завищеною відсотковою ставкою за невчасне виконання грошового зобов`язання, що є неправомірними вимогами.

Повідомляла, що не визнає у відповідача прав вимоги як кредитора.

Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» направлено відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач наводив власні спростування доводів відповідача, вказував на непослідовність та суперечливість позиції відповідача щодо визнання позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» про надання кредитних коштів, проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості та її розмір. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є зведеними документами, що були погоджені з відповідачем, і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту в розмірі, зазначеному в розрахунках. Крім того, відповідачем не підтверджено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено і відповідачем ОСОБА_2 не заперечувалось, що 06 лютого 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 уклали договір кредитної лінії № 187707203, згідно з умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 13100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в цьому договорів, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 08 березня 2022 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 270,10 % річних, що становить 0,74 % від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору, з наступного після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 540,82 %, що становить 1,48 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (а. с. 9 - 12).

Платіжним дорученням від 06 лютого 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснено переказ коштів згідно договору № 187707203 на користь ОСОБА_2 в розмірі 10500 грн. (а. с. 78), 22 лютого 2022 року - 1000 грн. (а. с. 78 зворот).

20 жовтня 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 20102022, відповідно до якого останнє отримує право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Згідно п. 4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у додатку до цього договору. Витяг з даного договору (окремі сторінки) наявний на а. с. 13 - 14.

У непідписаному та не завіреному печатками обох сторін витязі з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, клієнт ТОВ «Таліон Плюс», фактор «ТОВ «ФК «ЄАПБ», зазначено як таке, що відступається, право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 187707203, заборгованість по основному боргу 11500 грн., заборгованість за відсотками 3655,90 грн. (а. с. 15).

28 листопада 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01 з додатковою угодою до нього від 31 грудня 2020 року, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Витяг з даного договору (окремі сторінки) знаходиться на а. с. 81 - 86.

Згідно п. 4.1 додаткової угоди до договору, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

У підписаному директором ТОВ «Таліон Плюс» витязі з Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, зазначено як таке, що відступається, право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 187707203 від 06 лютого 2022 року в загальному розмірі 13115,80 грн., з яких тіло кредиту 11500 грн., заборгованість по відсоткам 1615,80 грн. (а. с. 87).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2022 року № 187707203 за період з 06 березня 2023 року по 31 липня 2023 року, заборгованість відповідача становить 15155,90 грн., з яких борг по тілу кредиту - 11500 грн., а борг по відсоткам - 3655,90 грн., процентну ставку не зазначено (а. с. 16).

ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» складено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 187707203, згідно якого розмір заборгованості за кредитом 11500 грн., за відсотками 1615,80 грн., процентну ставку не зазначено (а. с. 79).

ТОВ «Таліон Плюс» складено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 187707203, згідно якого розмір заборгованості за кредитом 11500 грн., за відсотками 3655,90 грн., процентну ставку не зазначено (а. с. 80).

15 лютого 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_2 уклали договір про надання фінансового кредиту № 16087-02/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16 березня 2022 року. Дата надання кредиту 15 лютого 2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 456,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,25 % на добу. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства - https://zecredit.com.ua. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а. с. 21- 24).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07 вересня 2023 року на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» підтверджено, що 15 лютого 2022 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 15000 грн., маска картки НОМЕР_1 , призначення платежу: «Зарахування 15000 грн. на карту НОМЕР_1 » (а. с. 71).

13 січня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 13012023, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток №1). Витяг з даного договору (окремі сторінки) знаходиться на а. с. 25 - 27. Згідно п. 1.2 договору, підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

На а. с. 28 знаходиться копія Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, підписаного ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

У непідписаному та не завіреному печатками обох сторін витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року зазначено як таке, що відступається, право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 16087-02/2022, заборгованість за основною сумою боргу 12875 грн., заборгованість за відсотками 23808 грн., всього 36683 грн. (а. с. 29).

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2022 року № 16087-02/2022 за період з 13 січня 2023 року по 31 липня 2023 року заборгованість відповідача становить 36683 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 12875 грн., а борг по відсоткам - 23808 грн. (а. с. 30).

24 листопада 2022 року ОСОБА_2 уклала шлюб, в зв`язку з чим змінила прізвище на « Главник » (а. с. 62).

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції просила задовольнити позов частково з урахуванням наданих нею пояснень (а. с. 108 - 114).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надано нові докази, а саме повний текст копії договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, копію платіжної інструкції № 19284 від 17 січня 2023 року як доказ оплати за договором факторингу, повний текст копії договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, витяг з Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, копію платіжного доручення № 19474 від 10 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів, за наведених обставин та згідно вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на те, що кредитні договори були укладені первісними кредиторами з ОСОБА_2 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Судом першої інстанції дані обставини були належним чином враховані.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» про надання кредитних коштів.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договорів не оскаржувала.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зауважено, що 22 вересня 2023 року, після отримання відповідей на запити, шляхом направлення клопотання про долучення доказів, позивачем було долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, а саме від ТОВ «ФК «Інвеструм» лист від 07 вересня 2023 року як доказ переказу коштів ОСОБА_2 по договору від 15 лютого 2022 року, розрахунок заборгованості договору про надання фінансового кредиту від 23 листопада 2020 року. Від ТОВ «Таліон Плюс» - платіжне доручення від 06 лютого 2022 року та від 22 лютого 2022 року як доказ переказу коштів за договором кредитної лінії від 6 лютого 202 року, розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії від 06 лютого 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії від 06 лютого 2022 року ТОВ «Таліон Плюс», однак рішення суду не містить інформації про надходження, задоволення чи відмову в задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів від 22 вересня 2023 року.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи як безпідставні, з огляду на наявність письмових доказів, про які вказує ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в матеріалах справи, і оскільки судом першої інстанції було надано повної, всебічної та об`єктивної оцінки всім наданим доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Застосовуючи положення ст. 95 ЦПК України, судом першої інстанції надано вірної правової оцінки доказам, наданим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_2 та звернуто увагу, що позивач в якості доказів надав лише копії першої та останньої сторінок договорів факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», окремі аркуші договору факторингу № 20102022, укладеного ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс», окремі аркуші договору факторингу № 13012023 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм».

Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77 - 79 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з такою оцінкою і додатково враховує, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, а також витяг з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року не підписано та не завірено печатками обох сторін.

Крім того, суд першої інстанції вірно виходив із того, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості.

З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу за переліченими кредитним договорами не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках.

Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові і які досліджувалися судом першої інстанції, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що надані первісними кредиторами розрахунки заборгованості жодним чином не суперечать розрахункам, які було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договорами, а лише їх доповнюють та деталізують.

Доводи апеляційної скарги, що перерахування коштів на платіжні карти позичальника за укладеними електронними договорами було здійснено безпосередньо операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють перекази коштів у безготівковій формі, тому випадкові касові ордери на суму переказу не складаються, а виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим, а також що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними договорами, з тих причин, що дані документи зберігаються в установі банку, який видавав кредит, і передача даної документації до фактора не передбачена договорами факторингу, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» 22 вересня 2023 року було направлено до суду клопотання про витребування доказів від АТ «ПУМБ», який є банком-емітентом, що видав банківські картки, з метою повного з`ясування всіх обставин справи та надання суду первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак рішення суду не містить інформації щодо розгляду даного клопотання, апеляційний суд враховує, що відповідне клопотання було подано позивачем після відкриття провадження в справі та призначення справи до розгляду, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 84 ЦПК України, та без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Крім того, в апеляційній скарзі позивачем клопотання про витребування вказаних доказів також не заявлено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи первинних документів, із яких вбачається рух коштів на рахунку, витрачання коштів та погашення заборгованості, апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 10 січня 2019 року в справі № 526/405/13 про те, що факт невчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів або визнання їх недійсними тривалий час, а також користування кредитними коштами та сплата відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнання кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ, передбачених кредитними договорами; висновки Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2019 року в справі № 916/2403/18 про те, що до дій, які свідчать про визнання боргу, є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій, і аналогічний правовий висновок Верховного Суду в постанові від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Викладення в апеляційній скарзі доводів про чинність кредитних договорів, умови яких не були оскаржені позичальником, враховуються апеляційним судом, однак висновків суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позову не спростовують.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять.

Таким чином, з доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно досліджених судом першої інстанції, зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, про недоведеність належними та допустимими доказами обставин набуття позивачем права вимоги до позичальника ОСОБА_2 , наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, маючи сумніви щодо переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, міг з власної ініціативи витребувати документи про підтвердження відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «ЄАПБ», але, не маючи на меті встановити фактичні обставини справ, суд першої інстанції не сприяв всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

У постановах Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 сформульовано висновки про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Отже, встановивши відсутність законних підстав для задоволення позову, не підтвердженого належними та допустимими доказами, суд першої інстанції правильно врахував наведені правові висновки Верховного Суду, не прийняв часткове визнання відповідачем ОСОБА_2 позову та відмовив у задоволенні позову як недоведеного та необґрунтованого.

Апеляційний суд не приймає як некоректні посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 травня 2022 року в справі № 675/2136/19, оскільки у цій постанові Верховний Суд навпаки наголосив, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, і що суди попередньої інстанції не перевірили зазначених третьою особою обставин та не встановили, чи визнання позову порушує/не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відтак, апеляційний суд не може погодитись з помилковими доводами апеляційної скарги, що оскільки визнання обставин позову стороною відповідача звільняє позивача від їх доведення перед судом та що судом першої інстанції було порушено основні засади цивільного судочинства, а саме принцип диспозитивності та змагальності. При цьому суд враховує, що відповідач визнавала позов в частині факту укладення договорів та не погоджувалась із розрахунком заборгованості за ними.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі часткового визнання позову ОСОБА_2 сторони не позбавлені можливості в досудовому порядку домовитися про добровільне вирішення спору, однак дані обставини не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не є передбаченою законом підставою для зміни або скасування законного та справедливого судового рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги, адже дані листи жодним чином не змінюють кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер, і що відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до ст. 516 ЦК України, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент отримання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні тягне за собою лише ризик несприятливих наслідків для нового кредитора у вигляді виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

Разом із тим, судом першої інстанції відмовлено в позові з інших підстав, а саме в зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки позивачем не надано доказів переходу права вимоги до нього, доказів наявної заборгованості та її розміру.

Відтак, та обставина, що судом першої інстанції звернуто увагу на відсутність в справі підтвердження про направлення відповідачу повідомлень про відступлення права вимоги, не впливають на законність рішення суду першої інстанції, і аргументи апеляційної скарги в даній частині відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не був позбавлений можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів, надавши до позовної заяви відповідні докази, однак зазначеною процесуальною можливістю не скористався.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухилення суду від вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.