Справа № 946/6351/23
Провадження № 2/946/997/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Адамова А.С.,
за участі секретаря - Тюміній О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що призводять до ушкоджень земельної ділянки, господарських будівель та споруд; зобов`язати ОСОБА_2 привести свою земельну ділянку до належного стану, вивезти сміття з двору та здійснювати належний контроль за комунікаціями та використанням води.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача.
Судом були вжиті вичерпні засоби для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Так, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик.
Згідно рішенню від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 4/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі таких документів: 11/150 часток - Свідоцтвом про право особистої власності на житло від 25.10.1994 року № 2113, що видане Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації; 22/150 часток Договором дарування від 08.04.1996 р. посвідчений державним нотаріусом, та зареєстрованим в реєстрі за № 2/1341; 3/25 часток - Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2007 року у справі № 2-2892-2007р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно; 25/150 часток нотаріально-посвідченим Договором купівлі-продажу комунального майна від 16.11.2012 року, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2012р.; 44/150 часток нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 26.07.2013р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2012р. (а.с. 8-15).
ОСОБА_2 є власницею 1/5 частини житлового будинку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №332863651від 19.05.2023 року (а.с. 16-17).
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2013 у справі №1510/2994/12 (мотивувальна частина) встановлено порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_2 , де у особисте користування відповідачці відведено частину земельної ділянки загальною площею 115 кв.м., у тому числі 88 кв.м. в особисте користування, а також 1/4 - частка земельної ділянки площею 108 кв.м. з виходом на АДРЕСА_2 , яка виділяється у загальне користування співвласників, що разом дорівнює ідеальній.

Як зазначає позивач, з часу спільного користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, що відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, інший співвласник житлового будинку ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні та облаштуванні (благоустрою) своєї частки житлового будинку та прибудинкової території, що перебуває у її особистому користуванні, а також тієї, яка перебуває у спільному користуванні.

Згідно ст. 41 Конституції України право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

На благоустрій житлового будинку облаштування дворової території та господарських споруд, що перебувають у спільному користуванні, ОСОБА_1 витрачено: 122950,50 грн., що підтверджується відповідними накладними, закупними актами, товарними чеками, розрахунками, гарантійним талоном, тощо (а.с. 19-32), зведеним розрахунком (а.с.76-84).

Рекомендованим листом позивач попередив відповідача про приведення земельної ділянки до належного стану та припинення в подальшому, замочування ґрунтів надмірним поливанням земельної ділянки, що призводить до ушкодження господарських споруд (а.с. 33-34).

Виходячи із співмірності часток у праві власності відповідачка зобов`язана відшкодувати ОСОБА_1 24 590 грн. (122 950,50 х 1/5 = 24 590,10).

На виконання робіт по ремонту огорожі у зв`язку з просіданням ґрунтів необхідно 38726 грн., що підтверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва відновлення огорожі по АДРЕСА_1 від 23.10.2023р. (а.с.76-84).

Таким чином відповідачка зобов`язана сплатити ОСОБА_1 63316грн., які складаються з: 24590грн. - кошти, що були витрачені на утримання облаштування двору та господарських споруд, що перебувають у спільному користуванні; 38726грн. - кошти, що необхідні для відновлення цокольної огорожі, яку приведено до аварійного стану в результаті надмірного замочування відповідачем земельної ділянки.

Згідно статті 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які заважають сусідам використовувати їх земельні ділянки за цільовим призначенням. Це називається неприпустимим впливом.

Недбале відношення відповідачки до присадибної земельної ділянки та її небажання приймати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна порушує мої права співвласника житлового будинку.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , кошти у загальному розмірі 63316 (шістдесят три тисячі триста шістнадцять) гривень, які складаються з: 24590 грн. - кошти, що були витрачені на утримання облаштування двору та господарських споруд, що перебувають у спільному користуванні; 38726 грн. - кошти, що необхідні для відновлення цокольної огорожі, яку приведено до аварійного стану в результаті надмірного замочування відповідачем земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , судовий збір розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2024р.

Суддя: А.С.Адамов