ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2212/24 Справа № 201/1020/22 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя першої інстанції Бойко О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 2846,44 [Долар США ] 3% річних від простроченої суми, що за курсом 27.29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2022 року складає 77679,35 грн. за кредитним договором № DNR0GK00000420 віл 21.07.2008 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась представник позивача ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNR0GK00000420. На даний час рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року не виконане боржником.

Наголошує на тому, що з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року, тобто за період з 21.07.2008 року по 15.10.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 25.10.2013 року, з 10.12.2017 року по 05.01.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2846,44 Доларів США у вигляді 3% річних від простроченої суми.

Наголошує на тому, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, на думку позивача 3% річних підлягає стягненню з відповідача.

ОСОБА_2 , просила рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області дві 21 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 77679,35 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(3028х100=302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що21.07.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № DNR0GK00000420.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов?язався надати Відповідачу кредит у розмірі 39215,69 Доларів США на термін до 21.07.2013 року, а Відповідач зобов?язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNR0GK. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

25.10.2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача.

19.03.2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, яким було вирішено:

«… Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення, - задовольнити у повному обсязі.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року у розмірі 1 129 069 грн. 22 коп., що в еквіваленті становить 141 310,29 доларів США, - звернути стягнення на будинок загальною площею 73,2 кв.м. житловою площею 17 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року) Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк»(49094 місто Дніпропетровськ вулиця Набережна Перемоги, буд. №50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 3 441 грн. …».

Позивач зазначає, що рішення суду від 19.03.2014 року не виконувалось відповідачем, а тому в нього збереглась заборгованість у вигляді 2 846,44 доларів США як 3% річних від простроченої суми за період з 10.12.2017 року по 05.01.2022 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а позивач АТ КБ «Приватбанк» вже здійснив вищезазначені вимоги законодавства по стягненню заборгованості за кредитним договором DNR0GK00000420 від 21.07.2008, та звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у 2013 році із позовними вимогами до боржника ОСОБА_1 , та за відповідним позовом отримав рішення суду від 19 березня 2014 року, в якому позовні вимоги були задоволенні.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Водночас, рішення суду суті правовідносин позики не змінює, а лише визначає суму заборгованості на час настання строку виконання зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних має компенсаторний характер і є способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за знецінення грошових коштів, які ним не повернуто та у компенсації за користування чужими грошима і неналежне виконання зобов`язань.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

У зв`язку із викладеним можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань за договором позики та передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).

Зобов`язання у цій справі не є такими, що виникли з рішення суду, це зобов`язання з виконання договору позики, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір грошових коштів, які підлягають поверненню, як невиконане боржником зобов`язання та констатовано про наявність зобов`язань між сторонами.

Саме такі правові висновки щодо правової природи застосування положень статті 625 ЦК України за наявності судового рішення, яке не виконується, Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2014 рокупозовні вимоги до ОСОБА_1 , про звернення стягнення, - задоволено в повному обсязі.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року у розмірі 1 129 069 грн. 22 коп., що в еквіваленті становить 141 310,29 доларів США, - звернути стягнення на будинок загальною площею 73,2 кв.м. житловою площею 17 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року) Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк»(49094 місто Дніпропетровськ вулиця Набережна Перемоги, буд. №50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 3 441 грн..

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду першої інстанції була подана заява про застосування строків позовної давності (а.с.90).

Доказів погашення повної або часткової заборгованості відповідачем або його представником надано не було.

Тобто боржником визнано, що заборгованість за рішенням суду він не погасив.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Так, з ухваленням рішень про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте станом на дату позовної заяви зобов`язання ним за рішенням суду не припинилось.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

А тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, чим порушив норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позовна заява частковому задоволенню.

Прострочена сума заборгованості 37036,25 доларів США, що є складовою частиною встановленої судоми заборгованості відповідача, а сама заборгованість за тілом кредиту, що вбачається у рішенні суду від 19.03.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ КБ «Приватанк» звернувся до суду з позовною заявою 28.01.2022 року (а.с.21),тобто з урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), саме з 28.01.2019 року слід брати розрахунок 3% річних, однак у позовній заяві Банком було зроблено розрахунок до 05.01.2022 року, атому апеляційний суд вважає, що слід брати період з 28.01.2019 по 05.01.2022 року, що буде відповідати заявленим позовним вимогам та не буде вважатися виходом за їх межі.

Період прострочення: 28.01.2019 року - 05.01.2022 року.

За період з 28.01.2019 року до 28.01.2019 року 37048,85 х 3% х 1:365: 100 = 3,05 Доларів США.

За період з з 20.02.2019 до 20.02.2019 року 37043,38 х 3% х 1:365:100 = 3,04 Доларів США

За період з 09.09.2019 року до 31.12.2019 року 37036,25 х 3% х 114 :365 : 100 = 347,02 Доларів США.

За період з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року - 37036,25 х 3% х 366 :366 : 100 = 1111,09 доларів США.

За періол з 01.01.2021 року до 05.01.2022 року 37036,25 х 3%х 370:365:100 = 1126,31 Доларів США.

Всього заборгованість за 3% річних у відповідача перед Банком скаладає 2590,51 Доларів США, що за курсом 27,29 відповідно до слубового розпорядження НБУ від 05.01.2022 року складає 70695,01 грн

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при ухваленні оскаржуваного рішення зазначивши, що Банк вже здійснив вимоги законодавства по стягненню кредитної заборгованості, проте в даному випадку, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем заявлялась вимога про стягнення відсотків у порядку 625 ЦК України, яка регламентує саме наслідки прострочення основного зобов`язання, тобто в даному випадку не виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року про стягнення кредитної заборгованості.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь Банку 3% річних у розмірі 2590,51 Доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 2590,51 [Долар США ], що за курсом 27.29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2022 року складає 70695,01 грн., що складає 91,00% (70695,01 * 100): 77679,35 грн., від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 2768,39 грн. (3042,19х 91,00%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 4152,59 (4563,29 х 91,00%) гривень, а всього на загальну суму 6920,98 гривень.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 рокускасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () 3% річних у сумі 2590,51 [Долар США], що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2022 року складає 70 695 ( сімдесят тисяч шістсот дев`яноста п`ять) гривень 01 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 6920,98 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська