ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 464/2944/22

провадження № 61-13092ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуАкціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Редевич Оксаною Миколаївною, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 рокуу складі судді Дулебка Н. І., додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року у складі судді Дулебка Н.І. та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання протиправним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтував тим, що наказом № 389/ос від 01 квітня 2022 року з ним, як головним фахівцем відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», призупинено трудовий договір. Копію наказу він не отримував, зміст наказу йому не був відомий, а про відповідні обставини та наявність наказу був повідомлений через додаток «Viber».

Вважає наказ незаконним й таким, що підлягає скасуванню. Незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану, АТ «Укрзалізниця», в тому числі і її регіональна філія «Львівська залізниця», будучи об`єктом критичної інфраструктури, свою діяльність не призупиняло та здійснює її і надалі протягом усього часу. За таких обставин, у роботодавця була і є можливість забезпечити позивача роботою, дійсних причин та підстав для призупинення дії трудового договору не було.

Основною умовою для призупинення дії трудового договору з працівником є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Вказані умови повинні існувати одночасно.

З дня призупинення дії трудового договору він не отримує заробітної плати, страховий стаж йому не зараховується. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує його права та законні інтереси, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.

У зв`язку з цим, просив:

визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ;

стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року позов задоволено.

Наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 176 228,04 грн(сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2754,68 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з матеріалів справи з`ясовано, що АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняла, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу установа працювала та продовжує працювати.

Матеріалами справи дійсно підтверджені обставини змін в організації виробництва і праці, організаційній структурі та скорочення штату працівників офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця», призупинення роботи працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», пошкодження залізничної інфраструктури, втрати майна тощо.

Разом з тим, в ході розгляду справи стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору.

Відповідачем АТ «Укрзалізниця» не доведено, що на час видання оспорюваногонаказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - її виконувати.

З огляду на викладене, наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 необхідно визнати протиправним та скасувати.

Особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відсторонення від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим.

Визначаючись з розміром середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що період вимушеного прогулу з дати призупинення дії трудового договору, а саме з 01 квітня 2022 року триває по 09 лютого 2023 року (день розгляду справи судом).

Відповідно до довідки про нараховану та фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , заробітна плата останнього за два місяці, які передували призупиненню дії трудових відносин, становить 4762,91 грн.

Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньоденна заробітна плата позивача складає (4762,91 грн/6 (кількість календарних днів за два місяці)) 793,82 грн; розмір середнього заробітку складає (222 дні (кількість календарних днів за період з 01квітня 2022 року по 09 лютого 2023 року) x 793,82 грн (середньоденна заробітна плата) 176228,04 грн (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2022 року по 09 лютого 2023 року (день розгляду справи судом) у розмірі 176228,04 грн.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. У задоволенні іншої частинивимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення мотивоване тим, що відповідно до пунктів 4.2, 4.3 договору № 09/10 про надання правової допомоги від 09жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» в особі керуючого партнера Станька Т. Р., за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокатському об`єднанню гонорар, який визначається відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін, або рахунку, виставленого адвокатським об`єднанням для оплати погодинної роботи згідно із тарифами, погодженими сторонами. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість або здійснюється посилання на відповідний рахунок.

Згідно з пунктом2.6 договору № 09/10 про надання правової допомоги від 09 жовтня 2020 року особу адвоката (адвокатів), що буде безпосередньо здійснювати надання послуг клієнту, має право визначити керуючий партнер адвокатського об`єднання.

Відповідно до рахунку № 10/2 від 10лютого 2023 рокуадвокатським об`єднанням «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» в особі адвоката Галайського О. В. надано наступні послуги на виконання умов договору №09/10 від 09 жовтня 2020 року: підготовка, написання та подача до АТ «Укрзалізниця» адвокатського запиту з метою отримання інформації та копії документів 1 год. - 1000 грн, консультування з питань призупинення дії трудового договору, можливості оскарження наказу до суду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1 год. - 1000 грн, вивчення, аналіз та дослідження матеріалів щодо спірних правовідносини з АТ «Укрзалізниця» пов`язаних з припиненням дії трудового договору 2 год. - 2000 грн, підготовка, написання та подача до суду позову про визнання протиправним наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 3 год. - 3000 грн, підготовка, написання та подача до суду процесуальних заяв та клопотань у справі 1 год. - 1000 грн, підготовка, написання та подача до суду відповіді на відзив у справі 2 год. - 2000 грн, підготовка, написання та подача до суду розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогул у справі 1 год. - 1000 грн, вивчення, аналіз та дослідження процесуальних заяв та документів поданих відповідачем у справі 2 год. - 2000 грн, участь у судових засідання 2 год. - 2000 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 15000 грн.

Як видно з акту прийняття виконаних робіт (послуг) від 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 та адвокатське об`єднання «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» в особі керуючого партнера Вовчака А. В. склали акт про виконання робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги № 09/10 від 09жовтня 2020 року, визначених у рахунку № 10/02 від 10лютого 2023 року. Розмір договірної оплати за надані послуги складає 15000 грн.

Заяву щодо витрат на правничу допомогу зроблено у строк, встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Відповідно принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з реальності та розумності розміру таких.

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат відповідача АТ «Укрзалізниця» на професійну правничу допомогу до 8000 грн, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді головного фахівця апарату економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі статті 13 Закону №2136-ІХ, відповідач виходив із відсутності у нього роботи, яку б можна було надати позивачу, що виключає можливість виконання ним роботи. Всі завдання, до виконання яких раніше залучався позивач, у зв`язку зі збройною агресією відпали, що підтверджується листом вих. №ЦЦБ-12/2039 від 25 серпня 2022 року.

Разом з тим, судом встановлено, що як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, апарат економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» свої функції та завдання виконував.

Як ствердив представник відповідача, згідно з пунктом 3 наказу АТ «Укрзалізниця» від 19 травня 2021 року №1189/ос, тимчасово, з метою належної реалізації функцій безпеки, у період впровадження організаційних змін, підпорядковано директору з економічної та інформаційної безпеки працівників офісу з безпеки та департаменту економічної та інформаційної безпеки.

В. о. директора з економічної та інформаційної безпеки видано зобов`язання від 04 червня 2021 року №ЦЦБ-12/2727 щодо підпорядкування з 04 червня 2021 року працівників Львівського регіонального управління департаменту економічної та інформаційної безпеки менеджеру - начальнику Львівського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки.

У зв`язку з тим, що Положення про департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» втратило чинність згідно рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 травня 2020 року, а чинне Положення про апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» не містить функцій та завдань щодо запобігання корупції в товаристві, залучення ОСОБА_1 , як фахівця в частині запобігання корупції, не виявилося можливим.

З наведеного можна зробити висновок, що трудову функцію позивача після підпорядкування апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» було передано апарату, позивач, продовжуючи працювати в апараті, виконував покладені на нього трудовим договором обов`язки, що свідчить про можливість його виконання роботи і під час воєнного стану, який було введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Доводи відповідача щодо відсутності роботи з функції безпеки в апараті директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» колегія суддів відхилила з тих підстав, що станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи судом, штатна структура відповідача передбачала наявність штатної одиниці, роботи та посади, яку обіймав позивач ОСОБА_1 , і така скорочена не була.

Відповідач надав суду загальні відомості про збитки АТ «Українська залізниця» внаслідок військової агресії проти України, консолідовані фінансово-економічні показники за 1 квартал 2022 року та вказував на важливу роль АТ «Українська залізниця» у наданні допомоги громадянам, які постраждали внаслідок збройної агресії (надання гуманітарної допомоги, евакуація, будівництво житла).

Разом з тим, такі доводи відповідача не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні позову, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено і сторони цього не заперечували, що за фактичним робочим місцем позивача в м. Львові була забезпечена можливість організації і здійснення робочого процесу в звичайному режимі для тих працівників, щодо яких відповідачем не було призупинено дію трудового договору, а відсутність роботи, яку б міг виконувати позивач, не може бути визнано підставою для призупинення дії трудового договору з позивачем, відповідно до вищенаведених положень Закону. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що виключають можливість виконання обов`язків обома сторонами трудового договору.

Позивач виявляв бажання та мав об`єктивну можливість працювати та виконувати свої обов`язки на робочому місці. Водночас, відповідачем не доведено неможливості відновлення надання роботи позивачу після простою, адже апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» працював і працівники свої функції виконували, жодних даних про те, що робоче місце позивача знищене в результаті бойових дій чи передане в розпорядження іншого працівника тощо, матеріали справи не містять.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положеньстатті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Відсутність підстав для призупинення дії трудового договору, а отже, застосування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо відшкодування заробітної плати на час призупинення трудового договору надає підстави для захисту прав позивача на отримання заробітної плати шляхом стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по 09 лютого 2023 року (період призупинення трудових правовідносин).

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на посилання відповідача у відзиві на постанову Верховного Суду від 28 грудня 2022 року в справі № 460/2675/18, а саме на те, щостаття 235 КзпП України встановлює вичерпний перелік оплати вимушеного прогулу, тоді як позивач не був звільнений без законної підстави або незаконно переведений на іншу роботу, тому підстави для стягнення середнього заробітку відсутні, колегія суддів не може прийняти до уваги оскільки, ОСОБА_1 фактично відсторонили від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку, можливим є застосування положень статті 235 КзпП України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, не допустивши порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця»на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. В задоволенні іншої частинивимог відмовлено.

Додаткова постанова мотивована тим, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи і описаних у рахунку № 25/07/23 від 25липня 2023 року, необґрунтовано завищеним, оскільки на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, а всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, тому витрати адвоката на підготовку відзивів на апеляційні скарги та за участь в одному судовому засіданні (0,5 год.) колегія суддів визначає у розмірі 2500 грн.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2023 року АТ «Українська залізниця» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Редевич О. М., в якій просили передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року скасувати повністю, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року в задоволеній частині заяви ОСОБА_1 скасувати, відмовити в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні судових рішень суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовх воєнного стану» (неправильне тлумачення закону), частину другу татті 235 КЗпП України (застосовано закон, який не підлягав застосуванню), що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апеляційний суд застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22. У зв`язку з тим, що він суперечить статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовх воєнного стану», яка не містить обов`язку роботодавця пропонувати працівнику переведення на іншу роботу або організовувати дистанційну форму роботи, є необхідність у відступленні від нього.

Крім того, на даний час Верховним Судом не сформовано правовий висновок щодо питання застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовх воєнного стану» в контексті наступного: чи передбачає дана норма, що неможливість надання роботи повинна містити виключно абсолютний характер та чи має право роботодавець прийняти рішення про запровадження заходів, необхідних для забезпечення функціонування підприємств в умовах воєнного стану та визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього.

Чи є обов`язковим одночасне настання самостійних обставин неможливості надати роботу та неможливості виконувати роботу працівником; відмінність між такими формами організації трудових правовідносин як призупинення дії трудового договору та простій, в якому працівник перебував до призупинення дії трудового договору та з яким погодився.

На даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 235 КЗпП України до правовідносин, які не пов`язані з незаконним звільненням працівника або переведенням його на іншу роботу, а саме: при визнанні незаконним та скасуванні наказу про призупинення дії трудового договору.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 зазначив, що установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суди обґрунтовано поклали на відповідача обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за час її перебування у вимушеному прогулі, тому доводи касаційної скарги про те, що такий обов`язок покладається на державу, що здійснює збройну агресію, в даному випадку безпідставні.

Даний висновок зроблений без посилання на будь-яку норму матеріального права, що виключає можливість стверджуати про існування висновку щодо застосування частини друго статті 235 КЗпП України до правовідносин, пов`язаних з призупиненням дії трудового догговору, яке визнано судом незаконним.

Наведене порушення стало підтавою для застосування частини другої статті 141 ЦПК України та ухваленням додаткового рішення.

На даний час відсутній висновок щодо застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України в контексті того чи є посилання сторони по справі на вказану норму у своїй першій заяві по суті рівноцінним заяві про те, що після ухвалення рішення нею будуть подані докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, якщо сторона до ухвалення рішення у справі окрему заяву про це не зробила.

Апеляційний суд мотивуючи своє рішення наводить суперечливі висновки - так в мотивувальній частині суд зазначив, що ОСОБА_1 поновлено на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». Поруч з цим в оскаржуваній постанові зазначається, що позивач працює на посаді головного фахівця апарату економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Апарат управління АТ «Укрзалізниця» та Апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» не є тотожними, оскільки апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» є структурним підрозділом апарату управління АТ «Укрзалізниця».

Крім того, частина третя статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в попередній редакції та частина четверта даної статті даного Закону у новій редакції відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повном у обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію прои України.

Також суди не врахували, що до призупинення дії трудового договору з позивачем він перебував у простої, який було скасовано у зв`язку з необхідністю призупинення дії трудового договору, тому період з 01 квітня 2022 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з позивачем не було призупинено дію трудового договору, він би все одно не працював, а перебував у простої і отримував дві тертини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника Галайського О. В. , в якому просив касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

В обгрунтування відзиву посилались на те, що з приводу застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» склалася усталена практика Верховного Суду. Доводи відповідача з посиланням на практику Верховного Суду щодо неможливості стягнення коштів в даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки практика, на яку посилається відповідач, є нерелевантною до даних правовідносин та стосується правовідносин, що мали місце до 2022 року, тобто до прийняття Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 464/2944/22. Витребувано з Сихівського районного суду м. Львова цивільну справу № 464/2944/22. У задоволенні клопотання АТ «Українська залізниця» про зупинення виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року, додаткового рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року відмовлено.

У жовтні 2023 року матеріали цивільної справи № 464/2944/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2024 року справу № 464/2944/22призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 06 грудня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17, від 28 грудня 2022 року у справі № 460/2675/18, від 18 січня 2023 року у справі № 466/1680/21, від 31 березня 2021 року у справі № 369/4878/19, від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року № 149/1089/22 та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Фактичні обставини

ОСОБА_1 з 21 жовтня 2016 року по 30 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем АТ «Укрзалізниця» та звільнений з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі наказу № 2012/ос від 30 вересня 2020 року відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Згідно з протоколом засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 27 травня 2020 року № А-12/69 прийнято рішення про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки та утворення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Як видно з витягу з протоколу № Ц-56/53 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 13 травня 2021 року ухвалено пункт 2.1 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 20 листопада 2020 року (протокол №Ц-45/106 ком.т.) у частині затвердження організаційної структури Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» та Положення про офіс з безпеки АТ «Укрзалізниця» визнано таким, що втратив чинність. Затверджено структуру апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», положення про апарат директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Згідно з пунктом 3 наказу АТ «Укрзалізниця» від 19 травня 2021 року № 1189/ос тимчасово, з метою належної реалізації функцій безпеки, у період впровадження організаційних змін, підпорядковано директору з економічної безпеки працівників офісу з безпеки та Департаменту економічної безпеки та інформаційної безпеки.

На виконання пунктів 3.1 та 3.2 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 13 травня 2021 року на період впровадження організаційних змін, підпорядковано з 04 червня 2021 року усіх працівників п`ятого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» та Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки менеджеру-начальнику Львівського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки.

Відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 10 серпня 2021 року № 2246/06 з метою добровільного виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року у справі № 64/5976/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наказ від 30 вересня 2020 року № 2012/ос про звільнення ОСОБА_1 скасовано та поновлено його на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця».

Як видно з витягу з наказу АТ «Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В, акту простою від 24 лютого 2022 року у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі, встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця».

Згідно з додатком № 1 до наказу від 24лютого 2022 року № Ц-42/6-В ОСОБА_1 встановлено режим простою 28 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

01 квітня 2022 року АТ «Укрзалізниця» видано наказ № 389/ос з особового складу про припинення з 01 квітня 2022 року простою, введеного наказом № Ц-42-6 від 24 лютого 2022 року працівнику ОСОБА_1 , та призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і надалі в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23) зроблено висновок, що «Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суди встановили, що:

ОСОБА_1 з 21 жовтня 2016 року по 30 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем АТ «Укрзалізниця» та звільнений з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі наказу № 2012/ос від 30 вересня 2020 року відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України;

наказом АТ «Укрзалізниця» від 10 серпня 2021 року № 2246/06 з метою добровільного виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року у справі № 64/5976/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наказ від 30 вересня 2020 року № 2012/ос про звільнення ОСОБА_1 скасовано та поновлено його на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»;

факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим;

наказом від 01 квітня 2022 року № 389/ос з особового складу АТ «Укрзалізниця» припинено з 01 квітня 2022 року простой, введений наказом № Ц-42-6 від 24 лютого 2022 року працівнику ОСОБА_1 , та призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства;

призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі статті 13 Закону №2136-ІХ, відповідач виходив із відсутності у нього роботи, яку б можна було надати позивачу, що виключає можливість виконання ним роботи. Всі завдання, до виконання яких раніше залучався позивач, у зв`язку зі збройною агресією відпали, що підтверджується листом вих. №ЦЦБ-12/2039 від 25 серпня 2022 року;

але як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, апарат економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» свої функції та завдання виконував;

оскільки у цій справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суди обґрунтовано вважали, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним;

у КЗпП України відсутня норма права, яка б у даній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, відповідно до статті 43 Конституції України* найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України, яку суди обгрунтовано застосували;

отже, встановивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати йому середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23).

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку щодо застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України безпідставні.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/14377/19 (провадження № 61-8314св23) зроблено висновок, що «Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає».

У справі, що переглядається:

в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що ним буде понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 15000 грн, докази чого будуть подані в порядку статті 141 ЦПК України;

09 лютого 2023 року ухвалено рішення по суті спору;

13 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу за підписом представника Галайського О. В. , в якій просив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн, до заяви додав договір про надання правової допомоги № 09/10, укладений 09 жовтня 2020 року між Адвокатським обєднанням «ВІ ЕС ДЖІ ПАРНЕРС» та ОСОБА_1 , рахунок 10/02 від 10 лютого 2023 року на суму 15000 грн, акт прийняття виконаних робіт (послуг) від 10 лютого 2023 року;

23 лютого 2023 року АТ «Укрзалізниця» надало заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просило відмовити в ухваленні додаткового рішення або зменшити розмір витрат на правничу допомогу. В обгрунтування заперечень послалось на те, що позивач не подавав заяву про те, що після ухвалення рішення ним будуть подані докази понесених витрат, що унеможливлює їх стягнення, суду не надано доказів погодження тарифів, за якими буде здійснюватися оплата наданої правничої допомоги, не надано доказів, що заявлений до стягнення розмір витрат дійсно було понесено, заявлений позивачем розмір правничої допомоги не відповідає критеріям адвокатських витрат та їх розумності - послуги з направлення поштової кореспонденції, в тому числі подання процесуальних документів до канцелярії, не можуть бути віднесені до жодного виду правничої допомоги, справа не є складною, спірні правовідносини регулюються однією нормою, позовна заява викладена на 4 сторінках, необхідність подання до суду розрахунку середенього заробітку за час вимушеного прогулу виникла в звязку з тим, що такий не було надано в позовній заяві;

за таких підстав суд першої інстанції обгрунтовано зменшив розмір витрат та стягнув на користь позивача 8000 грн.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), та не спростовують мотиви та висновки судів першої та апеляційної інстанцій, які зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, що визначено частиною другою статті 410 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення прийняті без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишиити без адоволення, оскаржені судові рішення без змін,тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Редевич Оксаною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року, додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов