Справа №442/7623/23
Провадження №2/442/119/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Томан Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 442/7623/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до відповідачки, просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики в сумі 65000 гривень, 454,11 гривень відсотків, 454,11 гривень -3%річних, та 2301 гривню інфляційних втрат, а всього 68209 гривень 22 копійки.

На підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 01.11.2021 вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 65 000 грн. 00 коп.. Вказану суму грошей відповідачка зобов`язалась повернути до 01.12.2021. На підтвердження укладення договору позики відповідачка 01.11.2021 власноручно написала розписку. Проте станом на день написання позову відповідачка так і не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала. Вимоги про повернення коштів у добровільному порядку відповідачка ігнорує, що змусило її звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

26.10.2023 скеровано запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Ухвалою від 09.11.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін 05.12.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

У зазначений в ухвалі строк відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

05.12.2023 розгляд справи відкладено на 17.01.2024 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

05.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов заперечила, вважає його вимоги безпідставними вказуючи наступне.

З 15.10.2020 по 01.11.2021 вона перебувала у трудових відносинах з позивачем, що підтверджується індивідуальними відомостями, працювала продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований в АДРЕСА_1 .?

Вкінці жовтня 2021 року відповідачка написала заяву про звільнення. Чоловік позивача - ОСОБА_3 , заявив, що у неї недостача по звірці, яку він нібито провів. Сума недостачі в розмірі 65 500 грн., яку вона має сплатити. Жодних документів, актів звірки не показав.

01 грудня 2021 року у магазині позивача не було, був присутній її чоловік ОСОБА_4 , який замкнув її у підсобне приміщення магазину і не відпускав доти, поки не погодилась написати розписку під його диктовку, що я нібито позичає у позивача - його дружини, вищевказану суму, та має її повернути до місяця часу, тобто, до 01.12.2021 року. Лише тоді він погодився звільнити відповідачку.

Фактично грошові кошти у розмірі 65500 грн за цією розпискою відповідачка не отримувала. Але під тиском чоловіка позивача написала таку розписку, де зробила свідомо помилку в даних свого паспорта, а саме не вказала всі цифри. Та й при заробітній платі у 6000 грн.. таку суму протягом місяця б не повернула.

Те, що відповідачка дійсно не отримала гроші від позивача, свідчить те, що на розписці відсутні підпис ОСОБА_5 , дані свідків, які б могли підтвердити факт передачі коштів. Просила в позові відмовити.

05.12.2023 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов не підтримує просить відмовити у його задоволенні.

22.12.2023 від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому щодо посилання відповідача на вчинення «свідомої помилки» у номері паспорта (вказано номер НОМЕР_1 , а у паспорті вказано НОМЕР_2 ) зазначає, що у розписці відповідачка зазначила своє прізвище, ім`я та по батькові, дату видачі паспорта та орган який його видав які повністю співпадають з даними паспорта відповідача. Також вказано зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання. РНОКПП вказаний у розписці належить відповідачці. Крім того, як зазначалось вище, відповідачка у відзив1 визнає факт написання розписки про отримання у борг 65500 грн. (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.).

Також безпідставні посилання відповідачки про те, що правова природа правовідносин між нею та відповідачкою виникла внаслідок трудових відносин. Наявність трудових відносин між ними не має до даної справи жодного відношення. Більше того, у написаній власноручно відповідачем розписці від 01.11.2021р. нічого не вказано, що кошти взяті відповідачкою у борг якось пов`язані з її трудовою діяльністю.

17.01.2024 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що при поданні позовної заяви було допущено описку у сумі коштів отриманих в борг відповідачем (вказано 65000 грн., замість 65500 грн. ), а тому вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог. Просить стягнути ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 6550 грн. основного боргу за договором позики, 457,60 грн. процентів від суми позики, 457,6 грн. 3% річних та 2318,7 грн. інфляційних втрат., а всього стягнути 68 733,90 грн.

17.01.2024 від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності та підтримання позову. Також подав заяву про приєднання до матеріалів справи оригіналу розписки від 01.11.2021.

17.01.2024 розгляд справи відкладено на 20.02.2024 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав.

Від відповідача надійшла заява про слухання справи у її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 01.11.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, про що було відповідачкою було написано розписку.

Із змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_5 65500 грн., які зобов`язалася повернути в повному обсязі до 01.12.2021.

Однак відповідачем взяті на себе зобов`язання не було виконано, що стало підставою звернення позивачем з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 626, ст. 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч.ч. 1.2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином розписка надана позивачем про передачу грошових коштів містить ознаки договору позики, з такої можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання.

Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідачка у встановлений строк не виконала покладені на неї зобов`язання та не повернула борг.

Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором позики.

Щодо стягнення процентів від суми позики.

Відповідно до. ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Випадки, коли договір позики вважається безпроцентним (безоплатним), зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс 18.

Позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики. Права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова КЦС ВС від 08.05.2019р. у справі № 520/16880/14-ц.)

Таким чином, враховуючи наведене відповідачка зобов`язана сплати проценти від суми позики за період з 01.11.2021р. по 30.11.2021р. включно в розмірі 457,60 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат

За змістом ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, з відповідачки слід стягнути суму боргу з урахуванням з встановленого індексу інфляції та 3% річних нарахованих виключно до 24.02.2022р., тобто з 01.12.2021р. по 24.02.2022р.

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня. наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Розрахунок суми боргу з урахуванням з встановленого індексу інфляції

За висновком колегії суддів Верховного Суду у справі №910/13071/19, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, з урахуванням листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997 передбачає такий математичний підхід округлення: якщо час прострочення у неповному місяці більше півмісяця, це дорівнює 1 (одному) місяцю, якщо менше - дорівнює 0, та індекс інфляції за такни неповний місяць не враховується у розрахунках інфляційних втрат.

Таким чином, на підставі наведеного вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 65500 грн, основного боргу за договором позики, 457,60 грн. процентів від суми позики, 457.60 грн. 3% річних та 2318,7 грн. інфляційних втрат. Всього слід стягнути 65500 грн. + 457.60 грн. + 457,60 грн, + 2318,7 грн. = 68 733,90 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265 ЦПК, ст.ст. 625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 01.11.2021 в розмірі 65500 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень, 457 (чотириста п`ятдесят сім) гривень 60 копійок процентів від суми позики, 457 (чотириста п`ятдесят сім) гривень 60 копійок 3% річних та 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 70 копійок інфляційних втрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 20.02.2024.

Суддя Нагірна О.Б.