Провадження №: 2/336/368/2024
Рішення

іменем України

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю:

секретаря судового засідання Журавель Д.В.,

позивача ОСОБА_1 - в режимі відеоконференції,

представника позивача - адвоката Зубенка О.А.,

представника органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району Шовкопляс М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визначення місця проживання, виховання та утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання, виховання та утримання малолітньої дитини.

В позові зазначає, що 24.09.2021 між позивач та відповідачем було укладено шлюб.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружня життя виявилося невдалим, мати дитини з січня 2022 року покинула родину, проживає за місцем своєї реєстрації окремо.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано.

Дитина залишилася проживати у батька, повністю перебуває на його вихованні і утриманні. Мати з січня 2022 року повністю залишила дочку на батька, адже знайшла собі іншого чоловіка, з яким будує нову сім`ю. Але останнього місяці відповідачка тричі шантажувала позивача тим, ощ забере дитину до себе, погрожує подати позов до суду про стягнення аліментів, відібрати дитину. Тому позивач звернувся до суду.

Крім того, отримання статусу батька, з яким проживає дитина, надасть позивачу можливість отримання додаткової відпустки за місцем роботи.

Зазначає, що відповідачка не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в спілкуванні з дитиною. Він же, як батько усвідомлює свою відповідальність за виховання та піклування про дитину. Він слідкує за станом здоров`я дитини, її вихованням та розвитком, спроможний забезпечити дитину всім необхідним.

На підставі вищенаведеного позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши її на утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 з місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2023 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

24.10.2023 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог.

24.10.2023 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надав суду акт обстеження умов проживання батька та дитини, висновок органу щодо визначенням місця проживання дитини.

31.10.2023 відповідними ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відмовлено у прийнятті заяви про визнання позову відповідачем, залучено до участі у справі Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки як третю особу, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, викликано заявлених позивачем свідків до суду.

Судове засідання, призначене на 14.12.2023, відкладено за клопотанням представника позивача.

06.02.2024 від представника позивача надійшло клопотання про заміну раніше заявлено свідка ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

В судовому засіданні 19.02.2024 заслухано пояснення позивача, його представника, думку представника органу опіки та піклування, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Інші учасники справи не з`явилися. Відповідач не заперечує проти розгляду справи за її відсутності (а.с. 41).

Заслухавши пояснення вищевказаних осіб, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2023 шлюб між сторонами розірвано.

Дочка залишилася мешкати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати натепер мешкає окремо, не приділяє уваги вихованню дочки, що вбачається із пояснень позивача, показань свідків. З листа від 22.09.2023 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» впродовж 2023 року з дитиною на прийом до лікарів приходить лише батько, дитина перебуває на обліку у невропатолога (а.с. 47).

Позивач офіційно працевлаштований, має житло - зараз оформлює спадщину, що відкрилася після смерті його батьків (а.с. 13-24).

За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно із актом обстеження умов проживання, квартира АДРЕСА_1 складається із 3 кімнат, має необхідні комунікації. В квартирі мешкає позивач і дочкою. Дитина має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним. Як пояснила дитина працівникам органу, вона бажає і надалі жити з батьком (а.с. 43).

Відповідачка не надала спеціалістам органу опіки та піклування доступ до її житла, що підтверджується листом від 26.09.2023 (а.с. 48), поясненнями представника органу опіки в судовому засіданні.

Відповідно до висновку від 20.10.2023 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком (а.с. 51).

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи що дитина від народження та після припинення сімейних відносин сторін проживає разом із батьком, а також те, що батько добросовісно виконує батьківських обов`язків, створенні для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, дитина забезпечена усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, визнання відповідачем фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги,, приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з батьком.

Вимоги позовної заяви щодо залишення дитини на вихованні та утриманні батька задоволенню не підлягають, адже законом такий спосіб захисту інтересів не передбачений.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 19, 141,160,161 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відомості, передбачені п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Треті особи:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, буд. 56.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд.34.

Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, м. Запоріжжя, пров. Тихий, 7, .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.02.2024.

Суддя Є.С. Боєв

19.02.24