Провадження № 6/161/63/24
27 лютого 2024 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-
Заявник через свого представника звернувся до суду із вказаною заявою.
Вимоги мотивує тим, що ухвалою суду від 23.09.2022 року його (громадянина Республіки Шрі ОСОБА_3 ) було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань у виконавчому провадженні № 69526375. На даний момент відсутні виконавчі провадження щодо виконання рішення суду, 05.02.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Відповідно до цього, юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду підлягають до скасування по причині відсутності правових підстав такого обмеження.
Представник Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні питання поклався на думку суду. Зазначив, що з огляду на підстави повернення виконавчого листа стягувачу (п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження») у органу ДВС немає підстав для скасування встановленого обмеження виїзду (враховуючи відсутність повноважень у розглядуваному випадку).
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, зокрема, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Враховуючи наведене, предметом доказування у даній справі є не факт ухилення від виконання зобов`язання, який вже мав відбутися на час постановлення ухвали (про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України), яку боржник просить скасувати, а факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу на стільки, що втрачається необхідність для застосування такого заходу забезпечення.
З доводів заявника та матеріалів справи слідує, що підставою для обмеження заявника у праві виїзду за межі України була наявність значної заборгованості, яка стягувалась державним виконавцем у примусовому порядку в межах виконавчого провадження № 69526375 відкритого згідно рішення суду.
З матеріалів заяви також вбачається, що станом на 19.01.2024 року заборгованість перед стягувачем з боку ОСОБА_1 сплачена боржником (а.с. 9,10,13,17).
Виконавчий збір, що виведений в окреме провадження сплачений боржником 23.02.2024 року, що вбачається з заяви виконавця.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідними змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...".
Відтак, суд виходить з того, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність наразі таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.
Оскільки обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на даний момент не сприяє виконанню судового рішення, зважаючи на факт повернення виконавчого документу стягувачу та сплати заборгованості з боку особи, - подальше застосування до боржника такого заходу впливу порушує його права, відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для такого обмеження та необхідність задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 259 - 261, 441 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, задовольнити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 28 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк