ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/429/24 Справа № 185/4583/23 Головуючий у першій інстанції: Болдирєва У. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2022 року по вулиці Полтавській, 154 у місті Павлограді Дніпропетровської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем МАN L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою суду від 09 лютого 2023 року у справі №185/10707/22. Позивач є власником пошкодженого автомобіля Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МАN L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». 30 листопада 2022 року позивач направив до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, однак до теперішнього часу страхове відшкодування не виплачено. Згідно висновку судового експерта від 08 грудня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 122590,69 грн. Тому позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» страхове відшкодування в сумі 122590,69 грн, вартість послуг експерта автотоварознавця у розмірі 2800,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 втрату товарної цінності автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, у сумі 11024,77 грн та франшизу в сумі 2600,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнено з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 49000,00 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 1000,00 грн та розмір втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 11024,00 грн, всього 12024,77 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнено з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 858,88 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 987,00 грн, а всього 1845,88 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 214,72 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 242,20 грн, а всього 456,92 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог; рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 11024,00 грн позивач не оскаржує.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 139015,46 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 1247 24.04.2019 (а.с.11).

17.11.2022 року о 12 год. 30 хв., по вул. Полтавській, 154 у м. Павлоград Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «MAN L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Сузукі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду. Своїми діями гр. ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 12).

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року у справі №185/10707/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП; постанова суду набрала законної сили 21 лютого 2023 року (а.с.12).

На момент ДТП (17 листопада 2022 року) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАN L2000, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на підставі полісу №208492550, що підтверджується відомостями із сервісу Перевірка чинності полісу веб сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 10, 46).

30 листопада 2022 року ОСОБА_1 направив рекомендованим листом на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17 листопада 2022 року за участю транспортного засобу МАN L2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 та заяву про виплату страхового відшкодування відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 6-9).

Страхове відшкодування позивачу не виплачено, що відповідачами не спростовано.

Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця Цаберябого В.М. №090/22, складеного 08.12.2022 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля Suzuki Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 111565,92 грн.; вартість матеріального збитку - 122590,69 грн; ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження складає 378423,84 грн (а.с.13-23).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди; страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.2. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

У випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

У статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (пункти 9.1 - 9.2).

За змістом пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 вказаного вище Закону).

Позивачем не представлено суду доказів розміру ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, за полісом обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» №208492550, яким була забезпечена цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАN L2000, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також позивачем не надано доказів розміру франшизи, якщо вона була передбачена вказаним договором страхування.

Клопотання про витребування відповідних доказів ні суду першої ні апеляційної інстанції - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність розміру ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за шкоду, заподіяну майну, а також наявність та розміру франшизи за договором №208492550 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника (володільця) транспортного засобу МАN L2000, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» понад 49000,00 грн. та франшизи з винуватця ДТП понад 1000,00 грн, згідно вказаних вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги, що позивачем було надано суду поліс ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» №208492550 є безпідставними.

Згідно змісту позовної заяви, у додатках до неї зазначено, зокрема, про долучення копії полісу №208492550. Однак, наданий разом з позовом документ є витягом із сервісу Перевірка чинності полісу веб сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України за посиланням https://policy.mtsbu.ua/?SearchType=Contract. Цей витяг містить інформацію про чинність (наявність) полісу на дату ДПТ, номер полісу (договору), страхову компанію та застрахований транспортний засіб. Однак, інформація щодо ліміту відповідальності страховика, наявності та розміру франшизи у вказаному витягу відсутня.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не заявлено.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог щодо стягнення частини страхового відшкодування та франшизи.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 11024,00 грн, - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова