П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Київ

Справа №366/443/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/5827/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на рішення Іванківського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ткаченка Ю.В., 25 травня 2023 року у смт. Іванків, повний текст рішення складений 25 травня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», в особі ліквідатора Котляренка Олега Олеговича про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства, як працівнику, який пропрацював на підприємствах зони відчуження понад 5 років з особливо шкідливими умовами праці у розмірі 65097 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 березня 2019 року позивач був прийнятий на роботу до ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження». А 07 листопада 2022 року, відповідно до наказу № 161-ОС ОСОБА_1 звільнено з займаної посади начальника відділу юридичної служби відділу правового забезпечення та договірної роботи ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ ДАЗВ від 25 липня 2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»).

Однак в день звільнення відповідачем не був проведений розрахунок по заробітній платі та всіх належних сум, які повинні виплачуватися при звільненні, а саме: не нарахована та не виплачена позивачеві матеріальна допомога у розмірах, передбачених п. 5, 5-1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «ЦОТІЗ» Колективного договору зі змінами та доповненнями.

У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до відповідача з вимогою про проведення розрахунку у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України оскільки в день звільнення не працював.

Після отримання відповідачем вимоги позивачу протягом деякого часу була виплачена певна сума грошових коштів, але без врахування п. 5.1 Положення, яким передбачено, що при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників Підприємства, працівникам виплачується матеріальна допомога у розмірі: працівникам, які пропрацювали на підприємствах зони відчуження (Державні підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП): до 3 років - 1 середньомісячної зарплати відповідного працівника; від 3 до 5 років - 2 середньомісячних зарплат відповідного працівника; більше 5 років - у розмірі 3 середньомісячних зарплат відповідного працівника.

У свою чергу, відповідно до трудової книжки позивача з 06 вересня 2016 року по 07 листопада 2022 року він працював у різних організаціях та на різних посадах у зоні відчуження, тобто сукупний стаж його роботи у зоні відчуження становить більше 5 років.

За вказаних обставин, позивач зазначав, що у відповідача перед ним є заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства у розмірі 65097, 00 грн, виходячи з наступного розрахунку: (21699, 00 грн (вересень) + 21699,00 грн (жовтень) / 2 місяці х 3 середньомісячні заробітні плати).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» в особі ліквідатора Котляренка Олега Олеговича про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги про звільненні - задоволено.

Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 заборгованість з невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства як працівнику який попрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років з особливо шкідливими умовами праці у розмірі 65097,00 грн.

Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с. 205-211).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пропуск позивачем встановленого ліквідаційною комісією строку пред`явлення кредиторської вимоги не є підставою для відмови у задоволенні таких вимог, а відсутність коштів у підприємства не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача на отримання матеріальної допомоги. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи лист ТПП України «Про підтвердження форс-мажорних обставин» за відсутністю відповідного сертифікату ТПП України не може слугувати підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань, в тому числі за чинним Колективним договором.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач є підприємством, що постраждало внаслідок збройної агресії рф, через що воно позбавлене можливості виконання договірних зобов`язань.

При цьому, зазначає, що оскільки між роботодавцем та позивачем було укладено Колективний договір, на ці правовідносини розповсюджується Лист ТПП України «Про підтвердження форс-мажорних обставин», що підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження, що підтверджується п. 1.1 Статуту ДП «ЦОТІЗ» (у новій редакції), затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07 липня 2020 року № 145-20 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12 серпня 2022 року (а.с. 43-48, 55-63).

ОСОБА_1 у період з 06 вересня 2016 року по 07 листопада 2022 року працював на різних посадах підприємства зони відчуження з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП), зокрема: з 06 вересня 2016 року по 25 березня 2019 року в ДСП «Екоцентр»; з 27 березня 2019 року по 07 листопада 2022 року в ДП «ЦОТІЗ», про що свідчить копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 9-13).

Протоколом від 10 жовтня 2018 року № 2 на зборах трудового колективу схвалено колективний договір ДП «ЦОТІЗ» на 2018-2020 роки, який зареєстрований Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за реєстраційним № 12 від 18.10.2018 року (а.с. 67-84).

Додатком № 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «ЦОТІЗ» Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (а.с. 100).

Протоколом загальних зборів трудового колективу ДП «ЦОТІЗ» від 01 грудня 2020 року № 1 до Колективного договору внесено зміни та доповнення, які зареєстровані за №12 в Іванківській районній державній адміністрації Київської області (а.с. 114-117).

Відповідно до п. 2 розділу І Колективного договору його сторонами є ДП «ЦОТІЗ» в особі директора (роботодавець) з однієї сторони та спільний представницький орган профспілкових організацій, які здійснюють свої повноваження на підприємстві, в особі голови спільного представницького органу (профспілкова сторона), з другої сторони.

Згідно з п. 5 розділу І Колективного договору останній поширюється на всіх його працівників незалежно від того, чи є вони членами профспілками, на обраних і штатних працівників профспілкової організації підприємства.

У відповідності до п. 5.1 цього Положення при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників підприємства, працівникам виплачується матеріальна допомога у розмірі: працівникам, які пропрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємствах, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП) більше 5 років у розмірі 3 (трьох) середньомісячних зарплат відповідного працівника

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25 липня 2022 року за №73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» припинено ДП «ЦОТІЗ» шляхом ліквідації, утворено Ліквідаційну комісію ДП «ЦОТІЗ», встановлено строк для пред`явлення кредиторами своїх вимог до ДП «ЦОТІЗ» протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (а.с. 49, 50).

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 10 серпня 2022 року за № 79-22 «Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 25 липня 2022 року № 73-22 «Про ліквідацію Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», внесено зміни до наказу (а.с. 52, 52а).

Наказом ДП «ЦОІТЗ» № 161-ОС від 07 листопада 2022 року позивача звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

06 лютого 2023 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» з кредиторською вимогою, в якій просив визнати та задовольнити вимоги кредитора до боржника на загальну суму у розмірі 127641,17 грн, яка складається з: 65907,00 грн - матеріальна допомога при звільненні в зв`язку з ліквідацією за п.п. 5, 5-1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівниками ДП «ЦОТІЗ» Колективного договору зі змінами та доповненнями; 62544,17 грн - відповідальність згідно зі ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що у порушення строків, передбачених ст. 116 КЗпП України, підприємство зобов`язано виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також, просив включити вказані вимоги кредитора до реєстру вимог кредиторів та виплатити грошові кошти у повному розмірі (а.с. 171-172).

Листом від 06 березня 2023 року за № 75-10-23 вч ДП «ЦОТІЗ» повідомило позивача про те, що його кредиторські вимоги були подані після спливу двомісячного строку на їх заявлення, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. Також, у вказаному листі було зазначено, що на відносини сторін розповсюджується лист ТПП України «Про підтвердження форс-мажорних обставин» (а.с. 176-179).

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що у відповідача перед ним є заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з ліквідацією підприємства у розмірі 65097,00 грн.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Статтею 11 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 12 КЗпП України сторонами колективного договору є: сторона роботодавця, суб`єктами якої є власник або уповноважений ним орган (особа) чи фізична особа, яка використовує найману працю, та/або її уповноважені представники, зокрема представники відокремлених підрозділів юридичної особи; або сторона працівників, суб`єктами якої є первинні профспілкові організації, які діють на підприємстві, в установі, організації, відокремлених підрозділах юридичної особи, об`єднують працівників фізичної особи, яка використовує найману працю, та представляють інтереси працівників, які працюють на підставі трудових договорів на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи а в разі їх відсутності - вільно обрані працівниками для ведення колективних переговорів представники (представник).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).

Верховний Суд у Постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 1740/1838/18 та від 21 грудня 2022 року у справі № 635/3475/20 вказав на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таке тлумачення норм чинного законодавства було викладено і у рішеннях Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, а саме зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/19 вказала на те, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/19 відступила від висновку про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань - є сертифікат, виданий у ТПП України.

Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).

Згідно із ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Верховний Суд в Постанові від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21 виклав наступні висновки щодо застосування ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»: ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

У Постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 07 червня 2023 у справі № 906/540/22, Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; Тобто, лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач пропрацював на підприємствах зони відчуження більше 5 років та був звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а має право на отримання визначених Колективних договором виплат. А тому суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до п. 5.1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «ЦОТІЗ» 3 середньомісячних зарплат позивача у розмірі 65097,00 грн як матеріальну допомогу у зв`язку з ліквідацією підприємства працівнику, який пропрацював на підприємствах зони відчуження (Державних підприємствах, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці понад 5 років.

При цьому, слід наголосити, що обґрунтовано визначений судом першої інстанції розмір матеріальної допомоги відповідачем фактично визнано, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на його спростування.

Посилання відповідача на те, що лист ТПП України «Про підтвердження форс-мажорних обставин» який підтверджує факт неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань через збройну агресію рф, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили.

Крім того, в рамках даної справи обставини непереборної сили не підтверджено сертифікатом ТПП України, а лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов'язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за Колективним договором відсутні. Однак, в будь-якому випадку, це не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань, в тому числі, за умовами чинного Колективного договору.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до її неправильного вирішення. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» - залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді М.В. Мережко

Н.В. Поліщук