Справа № 456/827/23 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В. М.
Провадження № 22-ц/811/3443/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року в складі судді Бораковського В.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

встановив:

У лютому 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, уточнивши позовні вимоги, просила про стягнення матеріальних збитків у розмірі 11 916, 46 грн та судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2022 року під час словесного конфлікту між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_1 , який мав місце у громадському місці приміщенні торгівельного гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», відповідачка завдала позивачці умисні легкі тілесні ушкодження. Під час нанесення ударів відповідачка розірвала одягнений на позивачці золотий ланцюжок. У зв`язку з цим 12.05.2022 ОСОБА_2 звернулася до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. 13.05.2022 внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121. Визначено правову кваліфікацію діяння ч. 1 ст. 125 КК України. В межах кримінального провадження отримано висновок експерта №31 за результатами судово-медичної експертизи від 16.05.2022, котрим підтверджувалося заподіяні позивачці тілесні ушкодження та визначено ступінь тяжкості як легкі, визначено механізм їх заподіяння. Внаслідок вчинення ОСОБА_1 правопорушення позивачці завдано матеріальної шкоди, яка полягала у пошкодженні золотого ланцюжка.

27.06.2022 старшим дізнавачем сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Сидоран І.Я. винесено постанову про закриття цього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У добровільному порядку відшкодувати заподіяну позивачці матеріальну шкоду внаслідок розірвання золотого ланцюжка відповідачка відмовляється, просить позов задовольнити, стягнути судові витрати наступний на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 11 916 грн. 46 коп., сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн., а всього 17 990 грн. 06 коп.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , з рішенням незгідна, вважає таке незаконним та необґрунтованим, з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що висновки суду, які покладені в основу оскаржуваного рішення є хибними, оскільки складені з порушенням норм процесуального права.

На думку апелянтки, судом першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Вважає, що із належного аналізу доказів не слідує висновок про заподіяння нею шкоди у розмірі вартості ланцюжка 11916,46 грн, які стягнуті з неї на користь позивачки.

Зокрема, з копії чеку № 674 від 19.02.2021 не вбачається даних про придбання ОСОБА_2 ланцюжка в магазині ювелірних виробів ПП «Золотий вік», у цьому чеку відсутні записи про назву товару, його вагу та вартість, при цьому, в іншому чеку на суму 6197,00 грн. відсутня вага ланцюжка і дата операції.

Також вважає, що матеріали кримінального провадження не можуть бути покладені в основу рішення суду у даній справі.

При цьому, суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_3 , які були надані в судовому засіданні 23.05.2023, де повідомлено, що в ювелірній майстерні сказали, що ланцюжок не підлягає ремонту, тому такий здали на лом, після цього було доплачено кошти для виготовлення такого самого.

Поряд з цим, суду не надано доказів здачі ланцюжка на лом та розміру коштів, які було доплачено, тому, оскільки суд стягнув повну вартість ланцюжка, вартість його лому має бути передана відповідачці, чого зроблено не було.

Зазначає, що суд перебрав на себе функцію експерта, виклавши у рішенні порівняльний розрахунок розміру відшкодування, який є приблизним та ґрунтується на припущенні.

Вважає, що пояснення ОСОБА_2 та покази свідка ОСОБА_3 не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову.

Судом не враховано висновки старшого дізнавача викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 27.07.2023, згідно яких ОСОБА_1 не завдавала цілеспрямованих ударів, оскільки захищалась від ОСОБА_2 .

Також зазначає, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у ОСОБА_2 12.05.2021 золотого ланцюжка у місці виникнення конфлікту.

Стверджує, що позов ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, оскільки не доведено неправомірність дій відповідачки, її вину та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Покликається на судову практику.

Крім цього, зазначає, що рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу також є необґрунтованим, з огляду на відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

29.01.2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на спірні правовідносини, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо заподіяння та відшкодування матеріальної шкоди, при цьому, суд дійшов висновку, що позивачка довела належними та допустимими доказами факт завдання матеріальних збитків.

Зокрема, з відрахуванням вартості надлишкової ваги вже відновленого ланцюжка - 1,75 г, яка станом на 02.02.2023 складала 2 276,54 грн (1,75*1300,88), протиправними діями ОСОБА_1 фактично завдано позивачці ОСОБА_2 матеріальних збитків у розмірі: 11 916,46 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 46 коп. (14 193 грн 2 276,54 грн = 11916,46 грн), тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки матеріальних збитків у розмірі 11 916,46 грн.

Також суд вирішив питання судових витрат, стягнувши з відповідачки сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 12.05.2022 біля магазину «Епіцентр» в м. Стрий на вул. Ольжича, 18, між сторонами по справі відбувся конфлікт, у межах якого, з врахуванням пояснень сторін, свідків та письмових пояснень, які містяться у матеріалах кримінального провадження, сторони по справі ображали, тягали за одяг та наносили удари руками по тулубу одна одній.

13.05.2022 до ЄРДС внесено кримінальне провадження № 0000121 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області капітана поліції Сидоран І.Я. про закриття кримінального провадження від 27.06.2022 кримінальне провадження № 0000121 від 13.05.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку (а.с. 6-8).

Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.08.2022 у справі № 456/2369/22 задоволено скаргу ОСОБА_2 , подану через свого уповноваженого представника ОСОБА_5 .

Постанову старшої дізнавачки Сектору дізнання Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції Сидоран І.Я. від 27.06.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного 13.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - скасовано.

Матеріали кримінального провадження, внесеного 13.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скеровано до Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, для відновлення досудового розслідування.

Згідно з пояснень ОСОБА_2 від 12.05.2022, під час конфлікту з відповідачкою, який відбувся 12.05.2022 у приміщенні торгівельного гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», до них підбіг працівник охорони та касир, які намагалися розборонити їх, працівник охорони сказав, щоб ОСОБА_2 забрала золотий ланцюжок з футболки, який обірвала ОСОБА_1 .

Заявою від 27.05.2022 ОСОБА_2 залучено до провадження № 0000121 від 13.05.2022, як потерпілу.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області капітана поліції Сидоран І.Я. про закриття кримінального провадження від 27.07.2023, кримінальне провадження № 0000121 від 13.05.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку (а.с. 68-70).

Звертаючись з позовними вимогами, позивачка ОСОБА_2 свої доводи фактично зводить до того, що відповідачка завдала їй умисні легкі тілесні ушкодження, внаслідок вчинення ОСОБА_1 правопорушення їй завдано матеріальної шкоди, яка полягала у пошкодженні золотого ланцюжка, тому просить стягнути завдані збитки та судові витрати.

Колегія суддів виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Згідно вимог частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідачки ОСОБА_1 закрито на підставі ст. п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, що не є нереабілітуючою підставою.

Таким чином, обставини наявності вини відповідачки ОСОБА_1 у заподіянні матеріальної шкоди позивачці не є такими, що не підлягають доведенню, оскільки відсутній вирок суду в кримінальному провадженні чи ухвала про закриття кримінального провадження з відповідних підстав, які є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ст. 82 ЦПК України).

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів наголошує, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин, а тому звертаючись до суду із відповідним позовом, позивачка повинна надати суду усі докази на підтвердження наявності усіх елементів цивільного правопорушення.

Так, загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповіднодо ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

У зв`язку зі словесною перепалкою та конфліктом, який мав місце 12 травня 2022 року, ОСОБА_2 стверджує, що відповідачка порвала їй золотий ланцюжок (золоту цепку), який впав на підлогу.

Обгрунтовуючи свою позицію та розмір пред`явлених вимог позивачка покликається на чек від 02.02.2023, виданий ФОП ОСОБА_6 на суму 14 193,00 грн, сплачену за відновлення ювелірного виробу золотого ланцюга, однак у подальшому, з відрахуванням вартості надлишкової ваги вже відновленого ланцюжка - 1,75 г, яка станом на 02.02.2023 складала 2 276,54 грн (1,75*1300,88), позивачка стверджувала, що протиправними діями ОСОБА_1 їй фактично завдано матеріальних збитків у розмірі: 11 916,46 грн. 46 коп. (14 193,00 грн 2 276,54 грн = 11916,46 грн).

Власне задовольняючи позовні вимоги, саме з таких обставин та розрахунку виходив суд першої інстанції.

В свою чергу, дочка позивачки ОСОБА_3 повідомила суду про те, що в ювелірній майстерні сказали, що пошкоджений ланцюжок не підлягає ремонту, і такий був зданий на лом, після чого було доплачено відповідну суму, щоб зробили такий же ланцюжок як був.

Таких обставин не заперечує і сама позивачка.

Так, із чеку від 02.02.2023 на який покликається позивачка обґрунтовуючи свої вимоги слідує, що вага ювелірного виробу становить 8,81 г.

При цьому, вага зданого позивачкою брухту становила 7,05 г, тобто новий виріб на 1,75 г важчий, ніж той, який за словами позивачки у неї був та який 12.05.2022 розірвала відповідачка.

Таким чином, належні у справі докази дають підстави для беззаперечного висновку про те, що 02.02.2023 ОСОБА_2 придбала новий золотий виріб, а не відремонтувала старий, а саме ланцюжок вагою 8,81 г, при цьому, золотого ланцюжка вагою 7,05 г у позивачки немає, що виключає можливість суду дослідити виріб, який за словами позивачки був пошкоджений ОСОБА_1 чи встановити суму коштів, які були потрачені на відновлення такого.

Іншими словами, позивачка просить відшкодувати частину коштів (практично повну вартість), які були сплачені нею за купівлю нового золотого виробу (ланцюжка) після конфліктної ситуації, яка мала місце 12.05.2022, обґрунтовуючи розмір шкоди, який їй був завданий відповідачкою саме у цей день.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитися із висновком місцевого суду про те, що позивачка довела належними та допустимими доказами факт завдання матеріальних збитків, також розмір таких.

Враховуючи відсутність належних доказів щодо вини відповідачки ОСОБА_1 у заподіянні шкоди позивачці, а також розміру такої, апеляційний суд приходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки 11 916,46 грн.

Такі висновки не можуть бути спростовані і показами свідків та матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли свої підтвердження, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки про відмову у задоволенні позовних вимог також виключають можливість стягнення судових витрат на користь позивачки.

В свою чергу, колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року- скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 11916 гривень 46 копійок відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок, сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк