Номер провадження: 22-ц/813/1878/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 1 759 997,35 доларів США.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що юридичні особи засновниками та бенефіціарами яких були сторони у справі впродовж 2012 - 2020 років спільно займалися підприємницькою діяльністю пов`язаною з торгівлею зерновими та масляничними культурами в Одеському регіоні.

У Меморандумі від 31 грудня 2016 року сторони зафіксували наявність заборгованості компаній, що прямо чи опосередковано контролювалися позивачем, перед відповідачем та підконтрольними йому та його пасинку - ОСОБА_3 компаніями.

Договірні відносини між позивачем та відповідачем належним чином не оформлювалися. З метою гарантії повернення заборгованості підприємствам відповідача, позивач був змушений взяти в борг у ОСОБА_4 кошти, на загальну суму 1 914 991 доларів США, що підтверджується договорами позики, які додані до позовної заяви. Після отримання грошових коштів від ОСОБА_4 , позивач починаючи з 2017 року почав здійснювати передачу цих коштів на користь ОСОБА_2 , особисто та через своїх довірених осіб, а саме, грошові кошти відповідачу передавали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на загальну суму в розмірі 1 759 997,35 доларів США.

У 2020 року у позивача з`явилися сумніви в правильності розрахунків заборгованості його компаній перед відповідачем та контрольованими ним компаніями. В результаті перерахунку, виявилось, що заборгованість відсутня, а кошти в розмірі 1 759 997,35 доларів США були передані на користь відповідача за відсутності реальної заборгованості та відповідної правової підстави. Крім того, позивач переконаний, що на теперішній час існує заборгованість у компаній, що контролюються відповідачем, перед ним, що підтверджується актами звірки між підприємствами позивача та відповідача.

Відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути кошти, що були отримані ним від позивача за відсутності правової підстави.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази на підтвердження заявлених ним вимог не підтверджують обставин щодо передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 1 59 997,35 дол. США та отримання цих коштів останнім.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Монастирський Д.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції без жодного обґрунтування не врахував пояснення свідків, оскільки такі, скаржник відповідно до ст. 76 ЦПК України є одним з засобів доказування, також суто декларативним та не вмотивованим є відхилення судом наданих позивачем скріншотів та звукозаписів. Висновок суду про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин суперечить іншим його висновкам, а також зроблений без надання таким правовідносинам правової кваліфікації. Також скаржник вважає безпідставними посилання суду про необхідність проведення операцій з передачі коштів через касу підприємства, оскільки така передача проводилась між фізичними особами, а не підприємствами.

21 грудня 2023 року через систему Електронний суд ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Гусельщикова М.А., подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає законними та обґрунтованими висновки суду, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав наведених в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, представника скаржника адвоката - Монастирського Д.О., якій підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, пояснення представника відповідача адвоката - Гусельщикову М.А., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції розглянув такий спір за правилами цивільного судочинства, що апеляційний суд вважає помилковим, виходячи з такого.

Так, звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 виникли боргові зобов`язання, внаслідок отримання останнім, у рахунок погашення заборгованості компанії позивача, яка виникала перед компанією відповідача, у розмірі 1 914 991 доларів США. Проте, на думку позивача відповідна заборгованість була відсутня, а отже передані ним кошти, набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (частина п`ята статті 26 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) юридичні особи та фізичні особипідприємці (далі ФОП), фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №916/1261/18 викладено такі правові висновки.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору, зокрема є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З Меморандуму від 31 грудня 2016 року убачається фіксування заборгованості ООО Вектор Ойл Трейд, ООО Векта Вин, ООО Селещанское перед ООО Хлебэкспорт, ООО Хлебэкспорт-2010, DIRECTINVEST, Trestcane LTD.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, компанії ООО Вектор Ойл Трейд, ООО Векта Вин, ООО Селещанское прямо чи опосередковано контролювалися позивачем, а компанії ООО Хлебэкспорт, ООО Хлебэкспорт-2010, DIRECTINVEST, Trestcane LTD - відповідачем та його пасинком ОСОБА_3 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що спір, який виник між сторонами належить до юрисдикції господарського суду, як такий що випливає з правочинів вчинених у господарській діяльності та для забезпечення виконання зобов`язань, сторонами якого є юридичні особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На вказане суд першої інстанції не звернув увагу та розглянув цю справу по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в порядку цивільного судочинства, а тому колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у цій справі з наведених вище підстав потрібно закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно частини четвертої ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

На виконання вимог приписів ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 про його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції, яким у цьому випадку є Господарський суд Одеської області.

Керуючись ст.ст.367, 374, 377, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів закрити, роз`яснивши ОСОБА_1 , що розгляд таких вимог заявника віднесений до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом 10 днів з дня отримання постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова