Справа № 755/527/24
УХВАЛА

іменем України

"22" лютого 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 21 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10-ти днів з дня отримання даної ухвали.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з вимогами п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

При цьому, згідно ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 5 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують серед іншого вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Згідно ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Однак, всупереч вказаним вимогам, позовна заява не містить посилання на докази та засоби доказування, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги про призначення позивача опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , та посилання на докази, якими підтверджуються зазначені в позові обставини.

В позовній заяві не зазначено обставин щодо звернення позивача до органу опіки та піклування з приводу призначення її опікуном та не зазначено посилання на докази щодо наявності письмової згоди даної особи на призначення її опікуном дитини, медичного висновку про можливість за станом здоров`я бути піклувальником, відсутності передбачених ст. 64 ЦК України обмежень щодо призначення піклувальником, а також щодо наявності подання органу опіки та піклування про можливість призначення її піклувальником, або ж обставин щодо неможливості отримати такий висновок.

Посилання позивача про неможливість самостійного отримання вказаного подання у зв`язку з відповіддю органу опіки та піклування № 103-103/ОП/П-1139-6815 від 14.11.2023, є помилковими, оскільки, як установлено судом, вказана відповідь стосується іншого питання.

Крім того, згідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як убачається з прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, однак, всупереч позивачем долучено до матеріалів справи докази сплати судового збору у розмірі 1 211, 20 грн, тобто за одну вимогу немайнового характеру.

Тому позивачу необхідно надати докази сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Копію ухвали суду від 22 січня 2024 року, яку надіслано електронну адресу позивача вказану у позову, отримано ним 24 січня 2024 року, про що свідчить Інформаційна довідка про доставку електронного листа, що автоматично сформована Автоматизованою системою бази документообігу суду.

Однак, станом на 22 лютого 2024 року позивачем не усунуто викладені в ухвалі суду від 22 січня 2024 року недоліки.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність повернення позовної заяви по цій справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 185, 353 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини вважати такою, що не подана та повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна