ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

- за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 20.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1026/18/Дп/01, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Далі, 13.03.2019 року о 16 год. 20 хв. по пр. Свободи в районі будинку № 1491 у м. Дніпрі, сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоцикла «Yamaha», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (далі Відповідач).

Позивач наголошує, що вказана дорожньо транспортна пригода сталася в результаті порушення ПДР водієм мотоцикла «Yamaha», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року. Також ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Згідно Звіту № 25031901 від 01.04.2018 року про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку склала 185 645 грн. 43 коп. Позивач на підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту здійснив виплату майнової шкоди на користь власника транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , у розмірі 135 000 грн. 00 коп.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи обопільність вини обох водіїв, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 67 500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

20 листопа 2023 рокурішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року у задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовлено в повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У січні 2024 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла «Yamaha» д/н НОМЕР_2 , не була застрахована, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до відповідача.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 135 000,00 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

13.03.2019 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , навпроти будинку № 149 по пр. Свободи в м. Дніпрі, грубо порушуючи правила дорожнього руху скоїв зіткнення із мотоциклом «YAMAHA FZR400RR», д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП. Разом із цим, мотивувальна частина вказаної постанови містить висновки суду про доведеність вини такого позивача у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, та, одночасно з цим, неможливості застосування щодо такої особи адміністративного стягнення через сплив вказаних строків.

Вказана постанова суду набула чинності у встановленому законом порядку.

Також судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Означеним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , 13 березня 2019 року, близько 16 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався по пр. Свободи з боку вул. Панаса Мирного, в напрямку Кайдацького шляху, в м. Дніпро, після чого в районі буд.149, зупинився на трамвайному полотні. Перед початком руху керованого ним транспортного засобу, обвинувачений ОСОБА_2 , грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, виїхав на полосу зустрічного руху в районі буд.149 по пр. Свободи, в м. Дніпро, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «Yamaha FZR400RR», р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_1 , який рухався справа наліво за напрямком його руху. В результаті зіткнення потерпілому ОСОБА_1 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ділянки осадження на задній поверхні правого передпліччя від верхньої до середньої третини, відкритого поперечного перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, відкритих уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків та забійно-рваної рани на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2020 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року відносно ОСОБА_2 , в частині вирішення цивільного позову, скасовано.

Таким чином, вказані постанова суду від 19.06.2019 року та вирок суду за результатами розгляду кримінального правопорушення про встановлення вини як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаної ДТП мають преюдиціальне значення для суду, і цей факт не підлягає повторному доказуванню. Адже в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи також підтверджено, що 20.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1026/18/Дп/01, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно Звіту № 25031901 від 01.04.2018 року про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку склала 185 645 грн. 43 коп.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не оспорювалась та обставина, що відповідно до умов договору страхування, страхового акту № 006.00382419-3 від 02.05.2019 року позивач сплатив власнику автомобіля «Renault Logan», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученням № 26547748 на суму 135 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч.2ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зокрема, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суд зауважує, що регресні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Суд вказує, що у даному випадку відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП, більш того, у мотивувальній частині означеної постанови у справі про адміністративне правопорушення містяться висновки суду, про те що відповідач також є винним у скоєнні ДТП, суд доходить висновку, що такий учасник справи має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду.

Разом із цим суд зазначає, що п. 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначений Закон є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак у даному випадку матеріалами справи підтверджено, а сторонами не оспорювалась та обставина, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу не була застрахована.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, зокрема, якщо шкоди завдано транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Більш того, згідно п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку посилається позивач, саме МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, оскільки ДТП сталося у тому числі з вини відповідача ОСОБА_1 та на момент вчинення пригоди його відповідальність не було застраховано, страхове відшкодування мало б було стягнуто саме з МТСБУ, за рахунок коштів з централізованих резервних фондів, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативно-правовим актом до даного виду правовідносин, і лише у випадку недостатності такого страхового відшкодування, позивач мав би право на стягнення саме з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Однак в даному випадку ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» позов до МТСБУ не пред`являло.

Тобто, сторона позивача, сформувавши позовні вимоги та визначивши на свій розсуд відповідача за своїм позовом, має усвідомлювати, що саме позивач несе відповідні процесуальні ризики, які можуть настати у разі, якщо обраний ним спосіб захисту буде визнано неефективним, відповідачі - неналежними, а пред`явлений ним позов необґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки даний позов пред`явлено до неналежного відповідача, зокрема до особи, вину якої у тому числі було встановлено у скоєні ДТП, а не до МТСБУ.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: