КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ______________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/990/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Торгонської В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,
14.11.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кожухар Володимира Андрійовича, звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа, в якій просить суд визнати дійсним договір № 9360 від 29.08.1995 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , який зареєстровано 29.08.1995 року на Одеській товарній біржі за № 9360 та 08.09.1995 року Одеським міським бюро інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № 453 у реєстровій книзі 140 доп. на сторінці 25, а також визнати за нею право власності на вказану квартиру.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 29 серпня 1995 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , було укладено договір №9360 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка, на момент укладення договору, належала на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 18 серпня 1995 року, Чорноморським морським пароплавством, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси в реєстр.кн. 140 доп. на стр. 24, за реєстр. № 453 від 21 серпня 1995 року.
Так, позивач вказує, що 29.08.1995 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , було укладено договір, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 продали, а вона ОСОБА_1 , купила квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м.
Як вказує позивач, зі змісту договору вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов.
На виконання вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі за номером №9360 від 29.08.1995 року.
08.09.1995 року договір було зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № 453 у реєстровій книзі 140 доп. на сторінці 25.
Також, зазначає, що оригінал вказаного вище договору, який є правовстановлюючим документом на квартиру, втрачений, у зв`язку з чим вона намагалася звернутися до Одеської товарної біржі, для отримання дубліката договору купівлі-продажу, однак за місцем реєстрації Одеської товарної біржі, дана організація, відсутня, інформації про місцезнаходження у неї, немає.
Крім того, вона подавала оголошення-повідомлення про втрату документів, яке було надруковане в газеті Чорноморські новини №46 від 09 листопада 2023 року.
На даний час, як вказує позивач, вона має намір розпорядитися зазначеною квартирою, однак договір купівлі-продажу нерухомого майна №9360 від 29.08.1995 року, на підставі якого було придбано квартиру, не відповідає вимогам закону в частині його нотаріального посвідчення, а його оригінал втрачений.
Таким чином, як вказує позивач, вона не має можливості реалізувати своє право на вищевказане майно у повному обсязі.
У зв`язку зі змінами у законодавстві щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю на теперішній час вказаний договір є недійсним, що і змусило позивачку звернутися із відповідним позовом до суду.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.12.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 29.01.2024 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 21.02.2024 року позивач та її представник, не з`явилися, однак 13.02.2024 року, представник позивача надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, та шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, у судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином.
Представник третьої особи Одеської товарної біржі про час та місце судових засідань також повідомлявся належним чином, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
У судовому засіданні встановлено, 29 серпня 1995 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , було укладено договір № 9360 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 , купила квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м.
Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржів «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 9360 від 29 серпня 1995 року, а також зареєстрований 08.09.1995 року Одеським міським бюро інвентаризації в реєстровій книзі під № 453 доп.140 на сторінці 25.
Відповідно до пункту 5 спірного договору (продавцем) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , до підписання договору, отримані гроші за продану квартиру у розмірі 932 197 000,00 крб., а квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м., належить ОСОБА_1 .
На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких, угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту.
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором № 9360 від 29 серпня 1995 року купівлі-продажу нерухомого майна, його сторонами виконані у повному обсязі покупцю була передана у власність квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м., а продавцям передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.
Позивачка ОСОБА_1 втратила (загубила) оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна №9360 від 29 серпня 1995 року квартири АДРЕСА_1 , який є правовстановлюючим документом на квартиру, у зв`язку з чим вона подавала оголошення-повідомлення про втрату документів, яке було надруковане в газеті Чорноморські новини №46 від 09 листопада 2023 року.
Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.
Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачами.
Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Таким чином, у випадку позивача йдеться про підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була набута нею на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно та неможливістю на даний час його відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивачки обставин, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності - задовольнити.
Визнати дійсним договір № 9360 купівлі-продажу нерухомого майна від 29 серпня 1995 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як продавцями, зареєстрований на Одеській товарній біржі реєстраційний № 9360від 29 серпня 1995 року, та зареєстрований 08.09.1995 року Одеським міським бюро інвентаризації в реєстровій книзі під № 453 доп.140 на сторінці 25.
Визнати за ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,70 кв.м., корисною площею 77,4 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.