Житомирський апеляційний суд
Справа №286/815/23 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 96 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/815/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Калетнік Марина Юріївна

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кулініч Я.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України з моменту проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) для подальшого отримання паспорту громадянина України нового зразка.

На обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гладковичі Овруцького району Житомирської області. З моменту народження та до 10.02.1989 був зареєстрований та проживав в с. Гладковичі Овруцького району Житомирської області, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради №712 від 22.05.1998 року та паспортом громадянина СССР серії НОМЕР_1 . Згідно відмітки в паспорті громадянина СССР, в лютому 1989 року заявник виїхав за межі території України та 03.03.1989 року був зареєстрований в Краснодарському краю російської федерації за адресою: АДРЕСА_1 .

25 лютого 1991 року ОСОБА_1 змінив місце свого проживання та реєстрації на АДРЕСА_2 російської федерації. В травні 1991 року позивач повернувся до України на постійне місце проживання, де проживає по теперішній час. Вказував, що на день подання заяви проживав без реєстрації по АДРЕСА_3 згідно довідки №1165 від 08.11.2022 року. Наразі він має лише паспорт громадянина СССР серії НОМЕР_1 та не має змоги навіть зареєструватися за адресою, де проживає на даний момент та отримати собі паспорт українського зразка.

Зазначав, що він народився на території України, на момент проголошення незалежності України хоч і був прописаний на території Красндарського краю російської федерації, проте фактично перебував на території України і з того моменту так і не виїжджав за її межі. Тому просив встановити факт проживання на території України в період з травня 1991 по теперішній час для подальшого отримання ним паспорту громадянина України.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 06.03.2023 року він звернувся з заявою до Овруцького районного суду Житомирської області про встановлення факту постійного проживання на території України для подальшого отримання паспорту громадянина України нового зразка. Відмовляючи у задоволенні заяви районний суд не звернув уваги на ті обставини, що з моменту народження та до 10.02.1989 року він був зареєстрований та проживав в селі Гладковичі Овруцького району Житомирської області. В лютому 1989 року ОСОБА_1 виїхав за межі території України та 03.03.1989 року був зареєстрований в росії, АДРЕСА_1 . В лютому 1991 року змінив місце свого проживання та реєстрації на АДРЕСА_2 російської федерації. Однак в травні 1991 року повернувся до України на постійне місце проживання, де проживає по теперішній час.

На підтвердження обставин, які свідчать про його постійне місце проживання на території України, апелянтом подано пояснення свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили, що він з травня 1991 року по липень 1992 року перебував на території України в с. Гладковичі, а вже від липня 1992 року змінив місце проживання на селище Першотравневе, Коростенського району, Житомирської області.

Вказує, що він намагався досудово врегулювати дане питання і звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за своїм місцем проживання із заявою про видачу паспорту громадянина України, а отже використав всі передбачені законодавством методи позасудового вирішення питання.

Зазначає, що підтверджуючою інформацією про те, що він перебував в Україні також свідчить здача в 1991 році на баланс Гладковицької сільської ради власного будинку в селі Гладковичі, який вже 27 грудня 1991 року за рішенням Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області був проданий. В позовній заяві про позбавлення батьківських прав його колишня дружина чітко зазначала, що скаржник після народження сина в травні 1991 року поїхав в Україну та повернувся в росію лише в січні 1992 року для того, щоб розлучитися і після розлучення одразу повернувся до України.

Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що апеляційна скарга не містить жодної обставини чи жодного доказу в розумінні норм ст. 76 ЦПК України, які свідчили про наявність підстав для скасування рішення суду, тобто апелянтом зазначені лише формальні підстави для його скасування. Зазначає, що докази, подані в суді апеляційної інстанції, є безпідставними та неналежними, оскільки не містять конкретної інформації щодо постійного проживання скаржника на території України протягом вказаного періоду часу в конкретному приміщенні у відповідному населеному пункті, що є необхідним для встановлення факту постійного проживання на території України.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, просила рішення Овруцького районного суду Житомирської області скасувати, заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області - Юхимчук О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гладковичі, Овруцького району Житомирської області, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.9).

23 липня 1986 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий відділом внутрішніх справ Овруцького райвиконкому Житомирської області (а.с.11).

03 березня 1989 року ОСОБА_1 був зареєстрований в Краснодарському краю російської федерації за адресою: вул. Ленінградська, 25, а з 25.01.1991 року по 13.05.1997 року по АДРЕСА_2 (а.с.14).

Крім того, довідка видана виконкомом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області №1194 від 16.11.2022 року свідчить про те, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 з липня 1992 року по даний час (а.с.17).

В позовній заяві про позбавлення батьківських прав, колишня дружина ОСОБА_1 вказувала, що останній в травні 1991 року виїхав в Україну і повернувся в росію в січні 1992 року (а.с.18-19).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради №712 від 29.05.1998 року, ОСОБА_1 дійсно проживав в с. Гладковичі Овруцького району Житомирської області з 26.04.1986 по 11.11.1986, з 23.11.1988 по 10.02.1989 (а.с.20).

Відповідно довідки Овруцької районної спілки споживчих товариств Житомирської області №286 від 02.07.1993 року, ОСОБА_1 працював звіроводом підсобного господарства з 22 жовтня 1992 року (а.с.27).

Начальник Овруцького відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області листом повідомив адвоката Калетнік М.Ю., що питання документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України може бути розглянуто після оформлення набуття останнім громадянства України (а.с.24).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання ним території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України». Про відсутність скаржника на території України 24 серпня 1991 року свідчить копія заяви, долучена представником заінтересованої особи про видачу паспорта (форма №1) ОСОБА_1 , на якій наявна службова відмітка, що 20.08.1991 року Саяногорським ГОВД подано запит щодо втрати паспорта заявником, а 29.08.1991 року Овруцьким РОВД надана відповідь на вказаний запит органу російської федерації. Вказані обставини свідчать про відсутність ОСОБА_1 на території України 24 серпня 1991 року. Крім того, заявником підтверджено в судовому засіданні, що він постійно почав проживати на території Україні з 1992 року, до цього часу приїздив періодично.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети ні.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено запис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.

Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Зазначав, що встановлення цього факту необхідно для реалізації права оформити встановлення належності до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» та подальшого отримання паспорту громадянина України.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником докази не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Так, наданий заявником витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження ОСОБА_1 підтверджує лише факт народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гладковичі, Овруцького району Житомирської області та факт отримання ним в 1986 році паспорта громадянина СРСР.

Довідка Овруцької районної спілки про працевлаштування заявника звіроводом не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки в ній зазначено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві з 22 жовтня 1992 по 24 червня 1993 роки.

Пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , датовані 31.10.2023 року не містять жодної інформації, яка могла б свідчити про факт проживання заявника станом на 24 серпня 1991 рік.

Щодо поданої в якості доказів копії договору купівлі-продажу жилого будинку та рішення Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області №50 від 28.12.1991 року, то остання не містить жодної інформації щодо належності проданого будинку ОСОБА_1 , а стосується сторонніх осіб.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що з травня 1991 року і по теперішній час постійно проживає на території України.

Водночас в довідці Гладковицької сільської ради №1194 від 08.11.2022 року зазначено, що він дійсно проживає без реєстрації з липня 1992 року, а в довідці №1165 від 08.11.2022 року міститься інформація, що заявник проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 , але з якого саме часу не зазначено.

Судом також взято до уваги копію заяви про видачу паспорта оформленої на ім`я ОСОБА_1 із службовою відміткою про те, що 20.08.1991 року Саяногорським ГОВД поданий був запит щодо втрати паспорта заявником та надання 29.08.1991 року Овруцьким РОВД відповіді на вказаний запит, що свідчить про відсутність заявника на території України станом на серпень 1991 року.

Інші докази також не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки надані заявником докази не є безспірними доказами підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Таким чином, заявник не довів належними та допустимими доказами належності його до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України, тому вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, є недоведеними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, відповідно до присів ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Калетнік Марина Юріївна, залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий Судді