Справа № 761/2729/23
Провадження № 2/761/1925/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.,

секретар: Панчоха Д.А.,

представник позивача: ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку у нерухомому майні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку у нерухомому майні, згідно з яким просив:

1. Припинити право ОСОБА_2 на 1/10 частку у спільній квартирі АДРЕСА_1 .

2. Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/10 частку у нерухомому майні - квартирі АДРЕСА_1 .

3. Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 відшкодувати позивачу ОСОБА_1 суми судових витрат, які були понесені в результаті розгляду справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2003 року між ОСОБА_3 (зі сторони продавця) та ОСОБА_2 (в якості законного представника тоді ще малолітнього сина ОСОБА_1 ) і ОСОБА_4 (двоє останніх зі сторони покупця) було укладено договір купівлі- продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 39,30 кв.м. Останню було придбано в наступних частках: 9/10 квартири було придбано відповідачем в інтересах ОСОБА_1 , 1/10 частки було придбано ОСОБА_5 .

21.11.2020 ОСОБА_6 , яка була власницею 1/10 частки квартири, померла. Відповідач прийняв спадщину протягом встановленого законом строку (6 місяців), але не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Згідно оцінки квартири АДРЕСА_1 - оціночна вартість становить 1679513,09 грн. На підставі вищезазначеного, позивач просив звернути стягнення на 1/10 частину 1-кімнатної ізольованої квартири, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/10 частини вказаної квартири, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

17 лютого 2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. по справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку.

Протокольною ухвалою від 17.05.2023 витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куликовської Тетяни Вікторівни матеріали спадкової справи № 5/2021 (номер у Спадковому реєстрі: 67155856) від 04.02.2021 відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

04.08.2023 на адресу суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи № 5/2021 від 04.02.2021.

Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку у нерухомому майні. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Від відповідача відзив не надходив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 - є сином відповідача ОСОБА_2 .

24 червня 2003 року між ОСОБА_3 (зі сторони продавця) та ОСОБА_2 (в якості законного представника тоді ще малолітнього сина ОСОБА_1 ) і ОСОБА_4 (двоє останніх зі сторони покупця) було укладено договір купівлі- продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 39,30 кв.м. Останню було придбано в наступних частках: 9/10 квартири було придбано відповідачем в інтересах ОСОБА_1 , 1/10 частки було придбано ОСОБА_5 . Зазначена купівля підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу, який було укладено 24 червня 2003 року та було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д.

Як стверджує позивач, у 2013 році між ним та батьком виник складний сімейний конфлікт, і з того моменту вони більше не підтримують спілкування. Відповідач в 2013 змінив замок до квартири та здав її в оренду, тому позивач не має можливості користування спільною частковою власністю і не має доступу до неї протягом 10 років. Відповідач володіє та користується квартирою одноосібно.

21.11.2020 ОСОБА_6 , яка була власницею 1/10 частки квартири, померла. Відповідач прийняв спадщину протягом встановленого законом строку (6 місяців), але не отримав свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (номер спадкової справи: 67155856). Спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. 04.02.2021.

Співвласники не проживають спільно і не ведуть спільне господарство.

Усі спроби позивача налагодити стосунки та дійти згоди щодо спільного розпорядження квартирою не мали успіху, тому позивач вважає, що припинення права на частку з виплатою суми коштів відповідачу за 1/10 частки квартири не буде порушувати прав жодної з сторін.

Сторони не мають задекларованого місця проживання (реєстрації місця проживання) в спірній квартирі станом на час розгляду справи.

У договорі купівлі-продажу вказано, що квартира, яка є предметом спору, є однокімнатною, загальна житлова площа становить 18,30 кв.м.

При цьому, частка відповідача у праві спільної часткової власності становить 1/10, частка позивача - 9/10.

Згідно з даними експертно-грошової оцінки спірної квартири від 06.12.2022, ринкова вартість квартири становить 1 679 513, 09 грн, вартість частки позивача - 1 511 561, 78 грн, а відповідача - 167 951, 31 грн. Розмір частки відповідача як співвласника квартири, не дає можливості навіть виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки становлять менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири.

Отже, зважаючи на те, що на частку відповідача припадає лише 1,83 кв. м. загальної площі, що не позволяє виділити її в натурі, оскільки на кожну особу згідно із Житловим кодексом України повинно припадати не менш ніж 13,65 кв. м, тому згідно до встановлених нормативів, частка відповідача є замалою та незначною.

Відповідно до результатів експертизи від 25.03.2022 було визначено, що технічної можливості виділу 1/10 частки в натурі у спірному майні немає.

Також, відповідно до результатів експертизи від 25.03.2022 було визначено, що спірна однокімнатна квартира із загальною площею 39,30 кв.м. є неподільною.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач мав зареєстроване місце проживання у квартирі лише з 26.09.2003 по 01.07.2010 рік. Від моменту покупки 24.06.2003 року до 30.12.2020 року у квартирі була зареєстрована та фактично проживала лише померла бабуся позивача - ОСОБА_6

01.2023 згідно з вимогами ч.2 ст.365 позивачем було внесено вартість 1/10 частки у праві спільної часткової власності на квартиру - 167 951, 31 грн - на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у місті Києві, що підтверджується копією квитанції від 11.01.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла співвласниця 1/10 частки спірної квартири ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом Куликовською Т.В. 02.02.2021 було відкрито спадкову справу. Станом на 02.12.2022 відповідач не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно №316676377 від 02.12.2022.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а саме про те, що станом на дату звернення з позовом до суду та на час розгляду справи сторонам належить спірна квартира, оскільки, згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно №316676377 від 02.12.2022 - відомості про право власності відсутні. При цьому, згідно інформаційної довідки КВ-2021 №46914 КП КМР «КМ БТІ» - згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_1 - 9/10 ч, ОСОБА_4 - 1/10 ч. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Прокудіною Л.Д. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.06.2003 № 1459-7, та зареєстрованого в Бюро 18.07.2003 за реєстровим № 2298 - тобто дані актуальні станом на 09.11.2021.

Крім цього, посилання позивача на те, що він не має технічний паспорт на зазначену квартиру, як і можливості його виготовити - судом до уваги також не приймається, оскільки, одержати документ може власник об`єкта нерухомого майна (у тому числі земельної ділянки), об`єкта незавершеного будівництва; замовник будівництва; особа, яка має право на спадщину (за запитом нотаріуса); особа, яка має інші речові права на об`єкт нерухомого майна або земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт; орган, уповноважений управляти майном - шляхом подачі відповідної заяви до акредитованої компанії БТІ. При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що позивач звертався з вище вказаною заявою та відповідно отримав відмову на його виготовлення.

Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів неможливості спільного користування спірною квартирою, а також доказів того, що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

При цьому, доказів наявності у ОСОБА_2 іншого належного йому на праві власності житла, крім 1/10 частки спірної квартири, матеріали справи також не містять, тоді як позбавлення його на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, позивачем не доведено неможливості спільного проживання у ній за встановлених судом обставин.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 428/7432/20; провадження № 61-14727 св 21.

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 76-81, 89 , 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317,319, 365 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку у нерухомому майні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 31.01.2024 року.

Суддя