Справа № 237/6858/23
Провадження № 2/237/432/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.23 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

за участі секретаря судового засідання Бахтіяровой Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому в місті Курахове Покровського району Донецької області засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду в порядку загального позовного провадження з заявою про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка. Вимоги заяви обґрунтовуються тим, що вона не може оформити право власності на спадкове майно, після смерті чоловіка. Звернувшись до нотаріальної контори, ОСОБА_1 отримала відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом внаслідок відсутності правовстанавлюючих документів на спадкове майно.

Спадкодавець, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 9 квітня 2020 року в книзі реєстрації актів про смерть складено відповідний актовий запис за №148, місце державної реєстрації Мар`їнський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 44,3 кв.м в тому числі житловою площею 25,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; пункту технічного обслуговування та ремонту автомашин з приміщенням роздрібної торгівлі автотоварами АДРЕСА_2 загальною площею 257,3 кв.м, основна площа 192,4 кв.м будівля гаражу з майстернями В-2 ; підвал п1(1990р.); вбиральня Т-1 (2000р.), душ Д-1 (2000р.); Допоміжна будівля (незавершене будівництво) Н-1 паркан №1; ворота №2 кв.м , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0269 га за кадастровим номером :01:004:0137 цільове призначення якої - експлуатація пункту з технічного обслуговування та ремонту автомобілів і роздрібна торгівля автотоварами , розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, подала до суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги та розглянути дану справу за її відсутності. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву в якій просить розглянути дану справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав.

Судом встановлено, що 6 вересня 1966 року ОСОБА_1 (дошлюбне пізвище ОСОБА_4 ) уклала шлюб з ОСОБА_3 про що виконкомом Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області 06 вересня 1966 року складено актовий запис за №63. Факт реєстрації шлюбу разом зі спадкодавцем підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 06 вересня 2023 року наданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 9 квітня 2020 року в книзі реєстрації актів про смерть складено відповідний актовий запис за №148, місце державної реєстрації Мар`їнський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків), видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

З довідки №968 виданої військово-цивільною адміністрацією м.Мар`їнка та с.Побєда вбачається , що а день смерті ОСОБА_3 позивач проживала разом та вела спільне господарство з ОСОБА_3 до дня його смерті.

ОСОБА_2 , син спадкодавця, що підтверджується зокрема свідоцтвом про народження НОМЕР_2 виданим 11 липня 1969 року. Так в даному свідоцтві зазначено, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 зроблено відповідний актовий запис за №71, в графі батько - ОСОБА_3 , в графі мати ОСОБА_1 .

Право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 кв.м в тому числі житловою площею 25,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1540, виданий 04.11.2019 року, Приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Гвоздем Миколою Івановичем, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4233.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 листопада 2004 року виданого Мар`їнською міською радою 03 листопада 2004 року за ОСОБА_3 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок А-1 з прибудовою а1 -1, коридором а-1,ак-1 загальна площа 81,9 кв.м в тому числі житловою площею 40,3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами : вбиральня У-1, сауна-Е, вигрібна яма М, ворота №1, огорожа №2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю IV-ДН №172896 виданого 10 вересня 2002 року право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0592 га цільове призначення для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1359.

Право власності об`єкт нерухомого майна пункт технічного обслуговування та ремонту автомашин з приміщенням роздрібної торгівлі автотоварами за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 257,3 кв.м, основна площа 192,4 кв.м будівля гаражу з майстернями В-2 складові частини підвал п1(1990р.); вбиральня Т-1 (2000р.), душ Д-1 (2000р.) допоміжна будівля (незавершене будівництво) Н-1 : паркан №1, ворота №2 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Оригінал правовстанавлюючих документів на даний об`єкт нерухомості було втрачено під час активних бойових дій, що велися на території міста Мар`їнки з 2014 року. У зв`язку із втратою оригіналів документів спадкодавець звертався до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно.

19 серпня 2019 року Мар`їнським районним судом Донецької області було ухвалено рішення по справі №237/3082/19 провадження №2/237/1026/19 за його позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. Однак в рішенні в резулятивній частині було допущено помилки. За життя спадкодавець не встиг звернутися до суду з заявою про усунення помилок в рішенні по справі №237/3082/19 провадження №2/237/1026/19.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності з пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У відповідності до частин 1,2,3,5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, то спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

В силу частини 1 статті 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства м тиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, я підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

На підставі ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

В п.3.3 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимога спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно ..»

Відповідно до ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Прана людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень 1 протиправних досягань

Приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.І ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N2148-VIII від 19.10.73; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд досліджує кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд при вирішенні даного цивільно - правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Вважаю за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Отже, у зв`язку з неможливістю в інший ніж судовий спосіб оформити права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , суд вважає за доцільне визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 16, 284, 358. 364, 383, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок А-1 з прибудовою а1 -1, коридором а-1,ак-1 загальна площа 81,9 кв.м в тому числі житловою площею 40,3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами : вбиральня У-1, сауна-Е, вигрібна яма М, ворота №1, огорожа №2 за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0592 га цільове призначення для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 на об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 кв.м в тому числі житловою площею 25,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 на пункт технічного обслуговування та ремонту автомашин з приміщенням роздрібної торгівлі автотоварами АДРЕСА_2 загальною площею 257,3 кв.м , основна площа 192,4 кв.м будівля гаражу з майстернями В-2 підвал п1(1990р.), вбиральня Т-1 (2000р.), душ Д-1 (2000р.); допоміжну будівлю (незавершене будівництво) Н-1 паркан №1 ; ворота №2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 земельну ділянку площею 0,0269 га за кадастровим номером :01:004:0137 цільове призначення якої - експлуатація пункту з технічного обслуговування та ремонту автомобілів і роздрібна торгівля автотоварами , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 17.01.24 року