Справа № 446/2694/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

за участі секретаря судового засідання Новосад І.В.

Справа № 446/2694/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 ОСОБА_1 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до де ОСОБА_3 , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований 01.10.2018 в місті Путтен Королівство Нідерланди, виписка з акту реєстрації шлюбу № 300122.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2018 вона уклала шлюб з відповідачем, у якому у них народився син: де ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність розуміння з його сторони, який має відносини з іншою жінкою. Вказує, що у них з відповідачем відсутнє почуття любові один до одного, вони проживають окремо. Це призвело до того, що перебування у шлюбі стало неможливим та суперечить її інтересам. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу.

Ухвалою суду від 22.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила розірвати її з відповідачем шлюб. Також пояснила, що відповідач почав їй зраджувати з іншою жінкою, яку в присутності сина привів до їх помешкання на ночівлю, в той час коли вона перебувала в Україні. Близько шість місяців вони з відповідачем разом не проживають, та припинили шлюбні відносини, вона повернулася до України з дітьми.

Відповідач де ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо позову заперечив та вказав, що жінка яку він привів до будинку, в якому вони з позивачкою проживали, є лише його подругою, у нього з нею не було ніяких стосунків. Зазначає, що дуже любить позивачку та не хоче з нею розлучатись, буде робити все, для того щоб зберегти сім`ю.

Заслухавши сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

01.10.2018 в місті Путтен Королівство Нідерланди зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та де ОСОБА_3 , що стверджується легалізованою та перекладеною на українську мову випискою з акту реєстрації шлюбу № 300122 (а.с.15).

У шлюбі в сторін у справі народився син - де ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження від 20.09.2018, який легалізовано та перекладено на українську мову (а.с.13-14).

Позивач ОСОБА_1 вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд вирішуючи сімейний спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено в місті Путтен Королівство Нідерланди, тобто за межами України.

Згідно з ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Зі змісту наведеної норми можна дійти висновку, що якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №553/703/18.

Як видно з матеріалів справи, відповідач де ОСОБА_3 є громадянином Королівства Нідерланди. У 2020 році спільно з дружиною ОСОБА_1 переїхав проживати до України, де 06.11.2020 отримав посвідку на постійне проживання, та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, та має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на даний час і проживає.

Беручи до уваги те, що сторони у справі є громадянами різних держав, протягом тривалого часу проживали на території України, оскільки відповідач має право постійного проживання на території України, а позивачка постійно проживає на території України, то суд дійшов висновку, що даний позов про розірвання шлюбу необхідно розглядати за законодавством України.

Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі.

Так, згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У свою чергу підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

А ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2018. Від даного шлюбу мають одну малолітню дитину, однак вже більше як шість місяців тому подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу.

Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, відсутність в дружини бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави ввжати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя.

Разом з тим, беручи до уваги те, що сторони протягом тривалого часу разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а позивачка висловила своє категоричне небажання продовжувати з відповідачем шлюбні стосунки, то суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення.

Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 137, 142 200, 258, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (громадянином Нідерландів ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 ), який зареєстрований 01.10.2018 у м. Путтен, Нідерланди, реєстраційний номер шлюбу НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.І. Котормус