Провадження № 22-ц/801/233/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокуСправа № 127/16024/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення заборгованості по матеріальній допомозі для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Лахніком Андрієм Олександровичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 08 листопада 2023 року у м. Вінниці, суддею цього суду Федчишеним С.А., дата складання його повного тексту 13 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення заборгованості по матеріальній допомозі для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення.

Позов мотивований тим, що 22 травня 1990 року позивач була прийнята на роботу на посаду завідуючої Немирівського районного бюро по працевлаштуванню, перенавчанню, профорієнтації населення Вінницького обласного центру зайнятості, яке згодом було реорганізоване у Немирівську районну філію Вінницького обласного центру зайнятості, а в подальшому ОСОБА_1 обіймала посаду директора цієї філії.

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 зверталась до Вінницького обласного центру зайнятості із заявами про виплату матеріальної допомоги для поліпшення соціально побутових умов та на оздоровлення, натомість листом директора Вінницького обласного центру занятості від 09 березня 2023 року за вих №5.1/08-20/1031-23 їй було відмовлено у виплаті вказаних видів допомоги з тих мотивів, що у штатному розписі Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік посади позивача не передбачено, а отже її заяви не можуть бути задоволені. Відповідні матеріальні допомоги можуть бути виплачені лише 7 працівникам Немирівської районної філії, що залишились на штатних посадах.

13 березня 2023 року наказом Вінницького обласного центру зайнятості №226-к ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Аналогічного змісту відповідь, яка надавалась відповідачем 09 березня 2023 року, ним було надіслано листом від 12 квітня 2023 року за №5.1/08-20/1472-23 на повторне звернення ОСОБА_1 .

У позові ОСОБА_1 також посилалась на п. п.3 п.2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №396 від 26 лютого 2021 року «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості», яким передбачено право директора Державного центру зайнятості, керівникам регіональних та базових центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Надання вищезгаданих допомог передбачено також колективним договором, укладеним 01 червня 2021 року між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021-2023 роки, за п. п. 3.1.6, 3.1.7 якого за заявою працівника йому надається один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати та на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах затвердженого фонду оплати праці на рік. У п. 3.1.8 договору чітко зазначено, що надання вказаних матеріальних допомог можливо після закінчення шести місяців безперервної роботи в державній службі зайнятості. Інших обмежень у виплаті вказаних матеріальних допомог колективним договором не передбачено.

Оскільки безперервний стаж роботи позивача в державній службі зайнятості складає понад 32 роки, тому у відповідача не було підстав для відмови у виплаті вказаних видів матеріальних допомог.

Також позивач указувала, що в період із 01 січня 2023 року по 01 травня 2023 року матеріальну допомогу на поліпшення соціально побутових умов отримало 60 осіб на загальну суму 724 781,62 грн., а матеріальну допомогу на оздоровлення у вказаний період - 11 осіб на загальну суму 138 943,77 грн.

Пославшись на те, що середня заробітна плата ОСОБА_1 становила 23 175 грн., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення вона у позасудовому порядку не змогла отримати, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість по виплаті цих видів допомог у загальному розмірі 46 350 грн.

08 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з ухваленим рішенням, позивач, діючи через свого представника адвоката Лахніка А.О., подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зокрема скаржник посилається на те, що листи Державного центру зайнятості не можуть звужувати чи обмежувати право на отримання матеріальної допомоги, яке передбачене колективним договором. Роботодавець повинен був повідомити ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, зокрема щодо зміни умов оплати праці, але відповідач цього у визначений законом спосіб не здійснив. Заяви про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення ОСОБА_1 датовані 14 лютого 2023 року, направлені на адресу відповідача 16 лютого 2023 року, а отримані ним 20 лютого 2023 року, натомість кошторис видатків для Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік затверджено було 15 лютого 2023 року, тому відповідач не міг відмовляти ОСОБА_1 у виплаті цих видів допомог з тієї підстави, що в цей період діяв тимчасовий кошторис від 29 грудня 2022 року на 1 квартал 2023 року, а суд відмовляти із цієї підстави у позові. Суд першої інстанції фактично прийняв рішення на підставі додаткових пояснень відповідача від 11 вересня 2023 року, що подані ним після встановлених строків для їх подання.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві він зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення виплачується у разі наявності коштів на це у кошторисі видатків. Виплата таких видів допомоги є правом роботодавця.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведені норми права, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення її учасників.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вона 22 травня 1990 року прийнята на роботу на посаду завідуючої Немирівського районного бюро по працевлаштуванню, перенавчанню, профорієнтації населення Вінницького обласного центру зайнятості. 26 листопада 1996 року вона переведена на посаду директора Немирівського районного центру зайнятості. 04 травня 2018 року ОСОБА_1 переведена на посаду директора Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості (а. с. 6-8).

01 червня 2021 року на загальних зборах трудового колективу Вінницького обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості прийнято колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021-2023 роки. За п. 1.2 розділу 1 колективного договору цей договір є основним нормативним документом, що визначає взаємовідносини адміністрації і трудового колективу обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості, зобов`язання і відповідальність сторін. Колективний договір гарантує захист трудових прав та інтересів трудового колективу обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості. Розділом 3 колективного договору врегульовано питання оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо). У п. 3. 1 вказаного розділу зазначено, що адміністрація зобов`язується: забезпечити оплату праці працівників у відповідності із наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26 лютого 2021 року №396; раціонально використовувати фонд заробітної плати за цільовим призначенням згідно із затвердженим кошторисом; за заявою працівника надавати один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік; за заявою працівника надавати один раз на рік допомогу для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік; надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення після закінчення шести місяців безперервної роботи в державній службі зайнятості (а. с. 23-33).

27 жовтня 2022 року Державним центром зайнятості направлено лист Міністерству економіки України, який передбачає припинення філій регіональних центрів зайнятості шляхом їх ліквідації.

02 листопада 2022 року наказом Міністерства економіки України №4325 погоджено пропозицією Державного центру зайнятості про утворення відокремлених структурних підрозділів філій регіональних центрів зайнятості, в тому числі у Вінницькому обласному центрі зайнятості утворення 6 філій, зокрема Вінницької філії, до складу якої має увійти Немирівський відділ.

29 грудня 2022 року директор Державного центру зайнятості своїм листом №33/1111/5898-22 «Про тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року» затвердила тимчасовий кошторис видатків для Вінницького обласного центру зайнятості на 1 квартал 2023 року. Також у цьому листі вона указала, що директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити тимчасовий кошторис видатків підпорядкованих установ на І квартал 2023 року відповідно до Порядку № 107 від 11 вересня 2019 року. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи та оплати за цивільно-правовими договорами. Кошти на виплату матеріальної допомоги не передбачено (а. с. 36-39).

30 грудня 2022 року директором Вінницького обласного центру занятості був затверджений штатний розпис Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості, який уводився в дію 01 січня 2023 року. За цим штатним розписом для Немирівського відділу передбачено 7 штатних посад (а. с. 46-47).

11 січня 2023 року директором Вінницького обласного центру зайнятості видано наказ з метою попередження працівників Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості про зміни в організації праці, які пов`язані із припиненням існування цієї філії (а. с. 70).

12 січня 2023 року ОСОБА_1 була попереджена про можливе вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці Вінницького обласного центру зайнятості (а. с. 71).

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 написано заяви про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які нею надіслані відповідачу 16 лютого 2023 року та отримані ним 20 лютого 2023 року (а. с. 17-19).

15 лютого 2023 року директор Державного центру зайнятості своїм листом №33/1111/5986-23 «Про кошторис видатків на 2023 рік» затвердила кошторис видатків для Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік. У цьому листі також зазначено, що директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити кошториси підпорядкованим установам на 2023 рік відповідно до згаданого Порядку №107 від 11 вересня 2019 року. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, матеріальної допомоги та оплати за цивільно-правовими договорами. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення розраховані на граничу чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості» (а. с. 40-42).

09 березня 2023 року листом директора Вінницького обласного центру занятості за вих. №5.1/08-20/1031-23 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення з тих підстав, що штатним розписом для Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік передбачено 7 штатних посад, до яких посада ОСОБА_1 не входила, а тому її заяви не можуть бути задоволені (а. с. 21).

12 квітня 2023 року таку ж відповідь було надіслано відповідачем за №5.1/08-20/1472-23 на повторне звернення ОСОБА_1 (а. с. 22).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

При вирішенні спорів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування (постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №357/9161/17 та від 28 квітня 2020 року у справі № 492/7/17)

Відповідно до ст. ст. 10, 11 КЗпП України, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців укладається колективний договір на основі законодавства та прийнятих сторонами зобов`язань. Колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю.

За положеннями ст. 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заходи, спрямовані на запобігання, протидію та припинення мобінгу (цькування), а також заходи щодо відновлення порушених внаслідок мобінгу (цькування) прав. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст. 18 КЗпП України).

У п. 1, 2 розділу І Положення Про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16 грудня 2020 року №2663 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, та складається з Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Умови оплати праці працівників Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій визначаються наказами Мінекономіки (п. 7 розділу І Положення).

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26 лютого 2021 року №396 надано право директору Державного центру зайнятості, керівникам регіональних та базових центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (п.п.3 п.2).

Пунктом 4 вказаного наказу визначено, що преміювання директора Державного центру зайнятості, його заступників, директорів регіональних та базових центрів зайнятості, керівників філій і заступників цих керівників, надання їм матеріальної допомоги та встановлення надбавок і доплат до посадового окладу здійснюються в порядку та розмірах, установлених цим наказом, у межах затверджених видатків на оплату праці за погодженням з органом вищого рівня.

У п. п. 3 п. 12 Положення про Вінницький обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості 20 вересня 2017 року №130 зазначено, що директор регіонального центру зайнятості керує діяльністю, в тому числі, підпорядкованих йому філій центру зайнятості, забезпечує виконання покладених на них завдань і функцій, належне використання коштів Фонду в межах затвердженого кошторису видатків (а. с. 5-78).

У п. 1. 2 Порядку складання, розгляду, затвердження та внесення змін до кошторису видатків за бюджетом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, кошторисів видатків установ державної служби зайнятості та ІПК ДСЗУ, затвердженого наказом Державного центру зайнятості 11 вересня 2019 року №107 визначено, що кошторис видатків - це основний плановий фінансовий документ установ Служби, ІПК ДСЗУ, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання коштів Фонду, розподіл призначень на взяття зобов`язань, здійснення платежів для виконання установами Служби та ІПК ДСЗУ своїх завдань та функцій згідно з законодавством.

Відповідно до п. 1.3 цього Порядку, для уніфікації видатків, здійснення внутрішнього фінансового контролю, забезпечення єдності аналітичного обліку, унеможливлення розбіжностей при складанні звітності кошторис формується за напрямками видатків в межах статей та розподілу видатків бюджету Фонду, з урахуванням понять та термінів, визначених Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України, відповідно до порядків використання коштів з окремих видатків Фонду, визначених правлінням Фонду, нормативно-правових актів.

Кошториси затверджуються на рік без розподілу за періодами.

Кошторис регіональної служби зайнятості містить видатки, що забезпечують виконання завдань та функцій, покладених на регіональний центр зайнятості, базові центри зайнятості та філії.

Згідно з п. 3.7 Порядку, у разі, коли до початку нового бюджетного періоду не затверджено бюджет Фонду, затверджується тимчасовий кошторис відповідно до Положення про державну службу зайнятості (а. с. 80-83).

Суд першої інстанції, встановивши, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення є правом, а не обов`язком роботодавця, яка здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці, така виплата не була передбачена для працівників, які підлягали скороченню, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що листи Державного центру зайнятості не можуть звужувати чи обмежувати право на отримання матеріальної допомоги, яке передбачене колективним договором, є необґрунтованими з огляду на таке. Як зазначалось вище, за колективним договором адміністрація Вінницького обласного центру зайнятості повинна раціонально використовувати фонд заробітної плати за цільовим призначенням згідно із затвердженим кошторисом та надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення у межах затвердженого фонду оплати праці на рік. У кошторисі видатків на 2023 рік така допомога розрахована на граничну чисельність працівників, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», в яку ОСОБА_1 не входила. Указане свідчить про те, що коштів для виплати позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення у відповідача не було, у зв`язку з чим відсутні порушення з боку відповідача норм трудового законодавства, а також положень колективного договору.

Доводи скаржника про те, що роботодавець повинен був повідомити ОСОБА_1 про зміну істотних умови праці, зокрема щодо зміни умов оплати праці, але відповідач цього у визначений законом не здійснив спростовуються проставленою відміткою ОСОБА_1 12 січня 2023 року у списку працівників Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості про те, що вона попереджена про зміни в організації праці, які пов`язані із припиненням цієї філії шляхом її ліквідації, та про можливе вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяви про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення ОСОБА_1 датовані 14 лютого 2023 року, направлені на адресу відповідача 16 лютого 2023 року, а отримані ним 20 лютого 2023 року, натомість кошторис видатків для Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік затверджено було 15 лютого 2023 року, тому відповідач не міг відмовляти ОСОБА_1 у виплаті цих видів допомог з тієї підстави, що в цей період діяв тимчасовий кошторис від 29 грудня 2022 року на 1 квартал 2023 року, а суд відмовляти із цієї підстави у позові, до уваги апеляційним судом не беруться, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи слідує, що тимчасовий кошторис видатків на 1 квартал 2023 року коштів на виплату згаданих вище видів матеріальної допомоги не передбачав взагалі, а у кошторисі видатків на 2023 рік видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення були розраховані на граничу чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», до якої позивач не входила, адже її посада підлягала скороченню.

Тобто обидва кошториси таких виплат для ОСОБА_1 не передбачали, хоча і з різних підстав, однак це не впливає на те, що вона не має права на отримання таких видів допомоги. Указане не призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, а відтак не може бути скасоване правильне по суті і законне судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи скаржника з приводу того, що суд першої інстанції фактично прийняв рішення на підставі додаткових пояснень відповідача від 11 вересня 2023 року, що подані ним після встановлених строків для їх подання, є безпідставними, оскільки рішення не містить посилань на такий документ. Вказані доводи зводяться виключно до незгоди із рішенням суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Усі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у задоволенні позову з підстав його недоведеності, а тому апеляційним судом відхиляються, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, про стягнення якої заявлено позивачем, входить до структури заробітної плати згідно Закону України «Про оплату праці», апеляційна скарга залишається без задоволення, тому судові витрати по сплаті судового збору за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Лахніком Андрієм Олександровичем, залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2023 року - без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета