Номер провадження 2/495/432/2024
23 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання права власності, суд
26.12.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , у якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., гаражу літ. «Б», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Г», споруди № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 130,5 кв.м.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 жовтня 2017 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб в смт Сарата Одеської області.
Через деякий час після укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переїхали до батьків чоловіка в місто Білгород-Дністровський та мешкали з ними в будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_2 .
В подальшому, ОСОБА_1 , яка мала свої власні збереження ще до укладення шлюбу, з чоловіком вирішили збудувати будинок на території, яка прилягає до будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності відповідачу.
Тобто, відповідачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка, яка була передана відповідачу для обслуговування будинку.
Сам будинок АДРЕСА_2 знаходиться на куті вулиць та є крайнім.
Отже, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з дозволу батька - відповідача, збудували двоповерховий будинок загальною площею 116,9 кв.м. на земельній ділянці площею 130,5 кв.м., що належить відповідачу. Кошти на будівництво давала позивачка, оскільки вона їх накопичувала вже давно та саме для цієї мети - придбання або створення власного житла, а чоловік власними силами здійснював основні будівельні роботи.
Відповідач не заперечував проти будівництва будинку на його земельній ділянці та навпаки вважав це правильним рішенням молодого подружжя.
Новий збудований будинок розташований за будинком АДРЕСА_2 та основний вхід до нього виходить на АДРЕСА_1 . Будинку відповідним органом присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_1 .
За технічним паспортом, який виготовлено на замовлення ОСОБА_1 , вказаний збудований будинок має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., гараж літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», споруди № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 130,5 кв.м.
Чоловік позивачки самоусунувся від вчинення будь-яких дій щодо реєстрації права власності на збудований ними з дружиною будинок, а відповідач не проявляє жодної реакції на пропозиції позивачки виділити в натурі земельну ділянку під новоствореним будинком для оформлення прав на землю, а потім і на сам будинок.
Таким своїм пасивним мовчанням, відсутністю будь-яких намірів відповідач фактично не визнає права позивачки на цей будинок АДРЕСА_1 , що змушує позивачку звернутися до суду та скористатись судовим захистом.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2023 року провадження по справі було відкрито.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2024 року підготовче провадження по справі було закрито, а справа призначена до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься заява про розгляд за відсутності.
Відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_2 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, що виданий на основі рішення виконкому Білгород-Дністрвоської ради народних депутатів № 943 від 16.08.1990 року; технічним паспортом на житловий будинок індивідуального жилого фонду від 29.08.1990 року за адресою АДРЕСА_2
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 07 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб, що був зареєстрований Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 123. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07.10.2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з дозволу батька - відповідача, збудували двоповерховий будинок загальною площею 116,9 кв.м. на земельній ділянці площею 130,5 кв.м., що належить відповідачу.
Новозбудованому будинку відповідним органом присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за яким вказаний збудований будинок має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., гараж літ. «Б», вбиральня літ. «В», сарай літ. «Г», споруди № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 130,5 кв.м.
Положеннями ст. 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України визначено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. А частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно дост.16 ЦК України, - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України - одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це буде ефективним захистом прав позивача на володіння, користування та розпорядження майном, та, враховуючи порядок користування цим об`єктом нерухомості, що склався між сторонами, і який ніким не спростовано, а також враховуючи, що не вбачається обставин, які задоволенням позову будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб.
Керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 116,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., гаражу літ. «Б», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Г», споруди № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 130,5 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Д. Анісімова