Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/202/24
Провадження № 2/935/443/24
У Х В А Л А

21 лютого 2024 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якій просить: розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 73; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти у розмірі всіх видів доходів щомісячно, проте у розмірі, не меншому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути із відповідача сплачений судовий збір.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 ЦПК України, суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Коростишівському районному суду Житомирської області та про необхідність передачі справи на розгляд до іншого суду з наступних підстав.

За загальним правилом, відповідно до положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) позов про стягнення аліментів може бути також пред`явлений за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, а позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі: 1) наявності на його утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, або 2) позивач не в змозі за станом здоров`я чи інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, або 3) місце розгляду справи узгоджено подружжям.

Як убачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №406013 позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей за картотечними обліками ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

У позовній заяві позивач вказала фактичне місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом № 81 від 03.01.2024 складеного депутатом Коростишівської міської ради.

Як зазначено у ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання особи підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналізуючи зазначені норми права, суд зазначає, що єдиною офіційною адресою місця проживання особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання та відомості про таке місце проживання мають бути відображені в паспорті або іншому документі, що засвідчує право на постійне проживання в Україні.

Сам по собі факт проживання/перебування особи за певною адресою без реєстрації у встановленому законом порядку свого місця проживання чи місця перебування не дає підстав для розгляду справи певним судом, в межах підсудності якого проживає така особа.

При цьому, суд ураховує, що право на розгляд справи судом, встановленим законом, закріплено у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, де передбачено право на розгляд справи з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом. Пункт 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року закріплює право на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону. Серед регіональних європейських стандартів гарантування прав і свобод особи особливу роль відіграє Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка в статті 6 проголошує право на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення інституціональних вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у своїй практиці сформулював так зване "право на суд", яке включає такий елемент, як "належний суд", тобто суд, який встановлений відповідно до закону і повинен задовольняти ряд вимог, передбачених в п. 1 ст. 6 даної Конвенції і вироблених прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з судочинством Європейського суду з прав людини термін "встановлений законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand vs Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).

В матеріалах справи відсутні дані, що підтверджували б факт реєстрації місця перебування ОСОБА_1 на території, на яку поширюється юрисдикція Коростишівського районного суду Житомирської області.

Суд звертає увагу позивача на те, що в силу ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що подана позовна заява підсудна Коростишівському районному суду Житомирської області. Справа належить до підсудності Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів передати за підсудністю до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Янчук