КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/354/2024
Справа № 753/4808/19
У Х В А Л А

22 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої самовільним заняттям земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

07 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, якою позивач просить компенсувати за рахунок держави понесені ОСОБА_3 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 7 286 грн. 66 коп.

Вирішуючи дану заяву Київський апеляційний суд враховує наступне.

Так, 05 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди, завданої самовільним заняттям земельної ділянки та просив покласти судові витрати на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто із відповідачів солідарно на користь позивача 485677,08 грн., крім цього, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках з кожної на користь держави 4 857 грн. 77 коп. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Білобловський С.В. 10 вересня 2021 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 7 286 грн. 66 коп.

21 вересня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Нагорнюк-Данилюк О.А. про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просив ухвалити додаткове судове рішення, яким вирішити питання про судові витрати, зокрема відшкодувати ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 286 грн. 66 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , відмовлено. Суд в даній ухвалі зазначив, що зі змісту прийнятої постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , було задоволено, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 7 286 грн. 66 коп. З вказаного вбачається, що судом розглянуто апеляційну скаргу в повному обсязі та вирішено питання про стягнення судового збору, у зв`язку з чим підстави, визначені статтею 270 ЦПК України для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судового збору - відсутні. Враховуючи вищевикладене, вимоги заяви про постановлення додаткового судового рішення не ґрунтуються на нормах чинного процесуального законодавства, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, просить компенсувати за рахунок держави понесені ОСОБА_3 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 7 286 грн. 66 коп.

Вказана заява підлягає поверненню особі, що її подала, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria».

Термін «зловживання правом» свідчить проте, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі №905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №906/936/18).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

У п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України зазначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Цей перелік не є вичерпним.

Разом з тим, позивачем повторно подається заява про ухвалення додаткового рішення, з тих саме підстав і за тих саме обставин, яким судом вже була надана належна оцінка.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 13, 44 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.