Дата документу 22.02.2024 Справа № 332/1713/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1713/23
Провадження №22-ц/807/273/24
Головуючий в 1-й інстанції Ретинська Ю.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бабіч Сергія Анатолійовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 22 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2017 року з 1/4 до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача на сьогоднішній день змінилися сімейні обставини, він одружився та на утриманні має дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим виникає потреба у додаткових матеріальних витратах. Подальша сплата аліментів у розмірі, який присуджено судом є для позивача надмірним тягарем, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), зареєстрована як ВПО за адресою: АДРЕСА_3 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частки до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бабіч Сергія Анатолійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що народження у позивача дитини не свідчить про зміну його матеріального становища і не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Музиченко Ю.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302800,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 100 = 302 800 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який був розірваний рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.12.2017 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у позивача змінився сімейний стан, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 11).

ОСОБА_5 на підставі наказу № 553-ос від 15.11.2021 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.11.2021 по ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 76).

Батько позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Запорізької області та отримують пенсію за віком та по інвалідності відповідно (а.с. 80, 81).

Згідно довідки ОСОБА_2 за січень та лютий 2023 року, зарплата останнього склала 46000 грн., що в середньому на місяць становить 23000, 00 грн. з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (а.с. 12).

Натомість, на виконання вимог ухвали суду від 17.07.2023 про витребування доказів, від Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України, було надано відомості щодо отриманих доходів ОСОБА_1 з січня по червень 2003 року, згідно якої заробітна плата останньої за 6 місяців склала 337516,87 грн., що в середньому на місяць становить 56252,81 грн. з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку щодо суттєвої зміни сімейного та матеріального стану платника аліментів - позивача по справі, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2017, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, у зв`язку із чим суд задовольнив вимоги позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 р. розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан в порівнянні з таким на момент ухвалення рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16.06.2017, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

З вказаними висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як встановлено судом першої інстанції, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у позивача змінився сімейний стан, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . ОСОБА_5 на підставі наказу № 553-ос від 15.11.2021 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.11.2021 по 21.09.2024 року.

Вказані обставин беззаперечно вказують на зміну сімейного стану позивача, пов`язаного із народженням другої дитини і відповідно такі обставини тягнуть зміну матеріального стану останнього, оскільки передбачають обов`язок щодо матеріального утримання другої дитини та дружини, що наразі не працює.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони у справі працюють, отримують постійний дохід, і виходячи із рівності обов`язку обох батьків щодо належного матеріального утримання дитини, а також враховуючи зміни в сімейному та матеріальному становищі платника аліментів, зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_8 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) позивача не погіршить стан належного матеріального утримання неповнолітнього та буде відповідати матеріальному становищу платника аліментів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бабіч Сергія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 22 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков