Провадження № 2/947/782/24
21.02.2024 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Коваленко О.Б.
за участю секретаря Маценко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , про стягнення 3 відсотків річних,
ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення 3 відсотків річних.
Представник позивача посилається на те, що 05.06.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/03-4/06-377, за умовами якої кредитор відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 100 000,00 дол. США (сто тисяч доларів США), строком погашення до 05.06.2013 року.
Пунктом 1.3. Генеральної кредитної угоди зазначено, що Кредитор надає Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами.
Додатковою угодою № 1 від 12.07.2006р. до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 297 000,00 дол. США.
Додатковою угодою № 2 від 09.02.2007р. до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 396 000,00 дол. США.
Додатковою угодою № 3 від 19.06.2007р до ГКУ розмір кредитного ліміту встановлено у розмірі 538 400,00 дол. США.
В рамках Генеральної кредитної угоди було укладено кредитні договори :
- 12 липня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") та Відповідачем було укладено кредитний договір №014/03-4/06-488. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) доларів США.
- 12 лютого 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") та Відповідачем було укладено кредитний договір №014/2-0-1/07-044. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) доларів США.
- 22 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") та Відповідачем було укладено кредитний договір №014/15-79/07-342. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 160 200 (сто шістдесят тисяч двісті) доларів США.
- 28 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") та Відповідачем було укладено кредитний договір №014/2-0-1/07-700. За даним кредитним договором позичальник отримав від банку 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США.
09.08.2018р. між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" укладено договір № 140/11/210 (копія додається), згідно умов якого ТОВ "ФК "Форінт" передав (сплатив) АТ "Райффайзен Банк Аваль" загальну вартість прав вимоги, а АТ "Райффайзен Банк Аваль" відступив ТОВ "ФК "Форінт" права вимоги за кредитними договорами: №014/03-4/06-488 від 12.07.2006 року; №014/2-0-1/07-044 від 12.02.2007 року; №014/15-79/07-342 від 22.06.2007 року; №014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 року, що укладені між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006р.
На підтвердження виконання п. 3.1., 3.2. Договору № 140/11/210 від 09.08.2018р. щодо перерахуванням ТОВ "ФК "Форінт" грошових коштів (загальної суми фінансування) на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок відступлення Прав Вимоги за Кредитним договором надаємо копію Платіжного доручення № 16516103 від 09.08.2018р.
З дати відступлення прав вимоги (09.08.2018р.), АТ «Райффайзен Банк Аваль» припинив бути стороною кредитних договорів та всіх забезпечувальних договорів за ними, а ТОВ «ФК «Форінт» стало виключним та єдиним кредитором ОСОБА_1 за Кредитними договорами № 014/03-4/06- 488 від 12.07.2006р., № 014/2-0-1/07-044 від 12.02.2007р., № 014/15-79/07-342 від 22.06.2007р. та № 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007р. укладеними в рамках ГКУ № 010/03-4/06-377 від 05.06.2006р.
У зв`язку із невиконанням Відповідачем (позичальник) умов кредитних договорів АТ «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступник ТОВ "ФК "Форінт") звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 5 133 857 гривень 29 копійок. (справа № 2-5466/11):
- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2016 року у справі № 2-5466/11 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 710 579,29 грн. заборгованості та судовий збір у сумі 1820,00 грн.
- ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2018р. по справі № 2-5466/11 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» як правонаступника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.
- постановоюОдеського апеляційного суду від 21.01.2021р. по справі № 2-5466/11 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Форінт" задоволено частково, скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2016р. у справі № 2-5466/11 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Форінт" за чотирма кредитними договорами суму заборгованості станом на 10.08.2012р. (тіло кредиту та нараховані відсотки) у загальній сумі 4 780 380,64 грн.
Постановою Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №2-5466/11 (провадження №61-3190св21) касаційна скарга представника ОСОБА_1 залишена без задоволення, постанова Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року та ухвала Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року у цій справі залишені без змін. Поновлено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року.
Судовим рішенням/постановою від 21.01.2021 року по справі № 2-5466/11 встановлено факт наявності боргу ОСОБА_1 станом на 10.08.2012р. встановлена наявність заборгованості за чотирма кредитними договорами у розмірі 598 576,95 доларів США та стягнута на користь ТОВ"ФК "Форінт" згідно заявлених вимог у розмірі, еквівалентному 4 780 380,64 грн., враховуючі курс національної валюти - українська гривня до долару США із розрахунку - 7,9930 грн за 1 дол. США.
Факт правонаступництва ТОВ «ФК «Форінт» за кредитними договорами встановлений та підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2018р. по справі № 2-5466/11, а тому повторному доказуванню не підлягає, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
30.04.2021року приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65315788 про примусове виконання виконавчого листа № 2-5466/11виданого 2904.2021р.
На дату підготовки позову заборгованість за кредитними договорами Відповідачем не погашена. Судове рішення від 21.01.2021 року по справі № 2-5466/11 залишається невиконаним, навіть частково.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню..
У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2016 року у справі № 2-5466/11 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 710 579,29 грн. заборгованості та судовий збір у сумі 1820,00 грн.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2018р. по справі № 2-5466/11 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» як правонаступника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.
- постановоюОдеського апеляційного суду від 21.01.2021р. по справі № 2-5466/11 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Форінт" задоволено частково, скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2016р. у справі № 2-5466/11 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Форінт" за чотирма кредитними договорами суму заборгованості станом на 10.08.2012р. (тіло кредиту та нараховані відсотки) у загальній сумі 4 780 380,64 грн.
Постановою Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №2-5466/11 (провадження №61-3190св21) касаційна скарга представника ОСОБА_1 залишена без задоволення, постанова Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року та ухвала Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року у цій справі залишені без змін. Поновлено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року.
Судовим рішенням/постановою від 21.01.2021 року по справі № 2-5466/11 встановлено факт наявності боргу ОСОБА_1 станом на 10.08.2012р. встановлена наявність заборгованості за чотирма кредитними договорами у розмірі 598 576,95 доларів США та стягнута на користь ТОВ"ФК "Форінт" згідно заявлених вимог у розмірі, еквівалентному 4 780 380,64 грн., враховуючі курс національної валюти - українська гривня до долару США із розрахунку - 7,9930 грн за 1 дол. США.
Факт правонаступництва ТОВ «ФК «Форінт» за кредитними договорами встановлений та підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2018р. по справі № 2-5466/11, а тому повторному доказуванню не підлягає, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
30.04.2021року приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65315788 про примусове виконання виконавчого листа № 2-5466/11виданого 2904.2021р.
Судове рішення від 21.01.2021 року по справі № 2-5466/11 залишається невиконаним.
Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 цього Кодексу і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 3 статті 1049 ЦК України Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ч. 1, 4 статті 631 ЦК України Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно зі ч. 1 статтею 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 статті 599 ЦК України Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та застосування відповідальності за не виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625, 1050 ЦК України.
Відповідно до частини 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За статтею 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини;2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;4) інші юридичні факти.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору.
За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Тобто, саме по собі судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення певного зобов`язання. Таким чином, за існування між сторонами спору, вирішення якого передано на розгляд суду, певних цивільних або господарських зобов`язань, прийняте за наслідками такого вирішення судове рішення не може їх змінювати, а тим паче породжувати нових зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок щодо неможливості зміни судовим рішенням правової природи зобов`язань, щодо невиконання яких виник спір, наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Досліджуючи правову природу обов`язку відповідача сплатити на користь позивача присуджену до стягнення за судовим рішенням суму коштів слід виходити саме з правової природи правовідносин сторін, в межах яких виник переданий на розгляд суду спір між ним.
Рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє кредитного договору, ані відповідних договорів забезпечення, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Отже, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту з боржника, яке не виконане останнім, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на підставі закону.

Судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, якщо останнє було грошовим в іноземній валюті, то таким і залишається. Такий висновок зробив ВСУ в постанові №697/307/15-ц.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 12 липня 2017 року (справа № 6-708цс18), 1 листопада 2017 року (справа № 6-1063цс17).

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 р. у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно правової позиції викладеній в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18., а саме: право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки умови кредитних договорів не містять іншого розміру процентів при простроченні зобов`язання, захист прав кредитора забезпечується шляхом саме стягнення з позичальника трьох процентів річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи в судовому рішенні.

Отже, оскільки позичальник прострочив грошове зобов`язання, тому згідно ч.2 ст.625 ЦК України є підстави для стягнення з нього 3% річних, нарахованих за весь час прострочення на всю суму боргу, яка є непогашеною, яка до того ж підтверджена постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року у справі №2-5466/11, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 07.06.2023 року.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1).

Великою Палатою Верховного Суду (Постанова Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц), зроблено правовий висновок щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, визначивши, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року по справі № 2-5466/11 розмір заборгованості за тілом та відсотками станом на 10.08.2012 року становить 598 576,95 доларів США, у тому числі: - по кредитному договору N 014/03-4/06-488 від 12.07.2006 та додатковим угодам до них, складає: - станом на 10 серпня 2012 року - 189045,32 дол. США, а саме: за тілом кредиту 156179,24 дол. США; за відсотками 32866,08 дол. США. По кредитному договору N 014/2-0-1/07-044 від 28.12.2007 року та додатковим угодам до них, складає: - станом на 10 серпня 2012 року 130254,59 дол. США, а саме: за тілом кредиту - 106163,22 дол. США; за відсотками - 24091,37 дол. США. По кредитному договору N 014/15-79/07-342 від 22.06.2007 року та додатковим угодам до них, складає: - станом на 10 серпня 2012 року 177101,11 дол. США, а саме: за тілом кредиту 143517,53 дол. США ;за відсотками 33583,58 дол. США.;по кредитному договору N 014/2-0-1/07-700 від 28.12.2007 та додатковим угодам до них, складає: - станом на 10 серпня 2012 року 102175,93 дол. США, а саме: за тілом кредиту 83271,04 дол. США; за відсотками 18904,89 дол. США.

Отже, розмір зобов`язань за кредитними договорами у справі №2-5466/11 перед позивачем остаточно визначений та підтверджений постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021р. та постановою Верховного Суду від 07.06.2023 року. (заборгованість стягнута судом станом на 10.08.2012 року), а тому заборгованість може бути застосована для розрахунку три проценти річних.

Факт наявності та розмір заборгованості встановлений Одеським апеляційним судом із посиланням на висновок судової економічної експертизи (детально викладено у постанові суду від 21.01.2021 року) та знайшов своє підтвердження і у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року.

В силу положень ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до умов зазначених в кредитних договорів, валютою кредитного зобов`язання є долар США.

Ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості у національній валюті - гривні України не змінює валюту зобов`язання за кредитними договорами.

Прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті.

Можливості застосування іноземної валюти передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Таким чином, при розрахунку 3 % річних за основу беремо прострочену суму в розмірі 598 576,95 дол.США, яка визначена в судовому рішенні (постанові Одеського апеляційного суду від 21.01.2021р.)

Щодо розрахунку 3-х відсотків річних.

Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365/366 (днів у році).

З урахуванням вищенаведеного, розрахунок 3-х відсотків річних складає:

-Розмір простроченого грошового зобов`язання 598 576,95 доларів США;

-кількість днів прострочення грошового зобов`язання - 1 096 днів;

Розрахунок 3-х відсотків річних за період з 12.10.2020р. по 12.10.2023р

( 1096дн.) = 53 910,24 доларів США.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає стягненню з Відповідача нараховані три процента річних за період з 12.10.2020р. по 24.02.2022р. (501 дн.) в розмірі 24 637,37дол. США

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , про стягнення 3 відсотків річних, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», код ЄДРПОУ 40658146, три відсотка річних в розмірі 24 637, 37 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», код ЄДРПОУ 40658146, суму сплаченого судового збору 13 466,21 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено у строк до 02.03.2024 року включно.

Суддя: Коваленко О.Б.