Номер провадження: 22-ц/813/849/23
Справа № 523/9841/20
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №523/9841/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника Чернієнка Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Бучацької А.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 26 червня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 30 серпня 2019 року з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував належним відповідачу ОСОБА_3 транспортним засобом автомобілем марки «Газ»-3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Вапняна, 93 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Пошкодженням автомобіля завдано майнової шкоди на суму 43339,00 грн., що відшкодована страховою компанією ПрАТ СК «Граве Україна» відповідно до страхового полісу №АО382670 через 4 місяці після ДТП. Посилаючись на вказані обставини, завдання пошкодженням транспортного засобу моральної шкоди, відмову відповідача добровільного відшкодувати шкоду, позивач ОСОБА_1 на підставі статей 1167, 1187 ЦК України просив:

стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати (а.с.2-7).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року справу передано за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області (а.с.27).

Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.58).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що належний йому на праві власності транспортний засіб «Газ»-3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у користуванні ОСОБА_2 , який, керуючи вказаним автомобілем, 30 серпня 2019 року скоїв зіткнення з автомобілем «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Доказів завдання ним моральної шкоди позивачу не надано. Враховуючи, що пошкодження майна позивача сталося не з його вини, що у даному випадку відсутній причинний зв`язок між шкодою і його протиправними діянням або бездіяльністю, вважає, що є неналежним відповідачем за вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди (а.с.76-79).

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подав, в суді першої інстанції позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.128-130).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 хоч і притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, проте з постанови суду не вбачається, що потерпілим є ОСОБА_1 . Автомобіль «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності ОСОБА_4 9 грудня 2017 року, яка перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 з 21 серпня 2015 року. Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Газ»-3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «Граве Україна», з огляду на що обов`язок відшкодування завданої позивачу шкоди покладався на страховика, а не на страхувальника. За таких обставин, обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не відшкодуванням ОСОБА_2 шкоди у добровільному порядку, тривалістю виплати страхового відшкодування та відновлення транспортного засобу безпідставні. Факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідачів не доведено, що є підставою для відмови в позові.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.134-138).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Під самою подією дорожньо-транспортної пригоди розуміються такі негативні наслідки як пошкодження майна, та, відповідно, й послідуючі негативні психологічні наслідки для потерпілої особи. Статус позивача як постраждалої особи зафіксований як постановою суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, так і самим фактом виплати страхового відшкодування. Крім того, статус ОСОБА_1 як потерпілого випливає також із схеми ДТП та його пояснень щодо ДТП, де він фігурує як другий учасник пригоди. Тобто, причинно-наслідковий зв`язок між подією ДТП із вчиненням пошкоджень автомобілю та негативними психічними наслідками для потерпілої особи доводити не потрібно. Втрата робочого стану автомобілю безумовно є порушенням звичайного ритму життя, що не може не впливати на реальний стан особи. Крім того, позивачу довелося вчинити ряд додаткових дій, як то залучення адвоката на всіх стадіях супроводження, вчинення дій для отримання компенсації від страхової компанії, супроводження справи про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи тощо. Вказані обставини були не обов`язковими для позивача труднощами, що лише викликали додаткові фізичні та моральні навантаження на особистість. Таким чином, моральні страждання у вигляді порушення нормальних життєвих зв`язків та додаткових складнощів, пов`язаних з відновленням автомобіля, є явними та доказування не вимагають. Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Задля відновлення та захисту своїх порушених прав, позивач вимушений був звернутися за допомогою до адвоката. Комплексна вартість послуг склала 12500,00 грн. що підтверджується належними доказами (договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі послуг, квитанції до прибуткового касового ордера). Отже, відмова у стягненні понесених витрат у розмірі 12500,00 грн., пов`язаних з отриманням послуг адвоката на представництво інтересів, що за своєю суттю є матеріальними збитками, викликаними ДТП, є безпідставною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року в справі №523/14535/19 ОСОБА_2 , 1960 року народження, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та піддано покаранню у вигляді штрафу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №523/14535/19 вбачається, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Газ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Вапняній, 93 в м. Одесі, не впевнившись в безпечності маневру, при здійсненні розвороту скоїв зіткнення з автомобілем марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.45, 140-142).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , транспортний засіб автомобіль марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, зареєстрований з 9 грудня 2017 року на праві власності за ОСОБА_4 (а.с.14, 15).

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 21 серпня 2015 року (а.с.46).

Страхове відшкодування в сумі 43339,00 грн. виплачене ПрАТ СК «Граве Україна» відповідно до страхового полісу №АО382670 ОСОБА_1 .

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

У розумінні частини 1 статті 1167 ЦК України відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Транспортний засіб автомобіль марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності ОСОБА_4 та придбаний у період шлюбу з ОСОБА_1 , який володів транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_1 учасник дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий в справі про адміністративне правопорушення).

Пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в силу положень пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України має наслідком завдання моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу як майна, яке належить йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_4 , будучи залученою до участі в справі в якості третьої особи, не заперечувала спільну сумісну власність подружжя на автомобіль та право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, де ОСОБА_1 як водій автомобіля марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був потерпілим.

ОСОБА_4 вимог про відшкодування моральної шкоди не заявлено.

ОСОБА_2 є заподіювачем шкоди; протиправність дій ОСОБА_2 щодо порушення Правил дорожнього руху України та його вина встановлена постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року в справі №523/14535/19 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП; причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями заподіювача наявний.

Склад цивільного правопорушення, як підстава відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, наявний для юридичної підстави відповідальності за шкоду відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної шкоди заявлено 10000,00 грн. (десять тисяч), такий відповідає положенням частини 3 статті 23 ЦК України та узгоджується з вимогами розумності і справедливості.

Суду не надано доказів на спростування права позивача на відшкодування моральної шкоди та заявленого ним розміру грошового відшкодування.

Належним відповідачем за вимогами про відшкодування моральної шкоди є ОСОБА_2 як заподіювач шкоди.

ОСОБА_2 автомобіля марки «Газ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок трудових відносин не експлуатував.

Відповідач ОСОБА_3 не є заподіювачем шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, підстави для покладення на відповідача ОСОБА_3 відповідальності без вини відсутні, так як не йдеться про випадки, встановлені частиною 2 статті 1167 ЦК України.

Отже, відповідальність за завдання пошкодженням автомобіля моральної шкоди підлягає покладенню на відповідача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 не є належним відповідачем за вимогами про відшкодування моральної шкоди, тому вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами, передбачено статтею 1190 ЦК України, частина 1 даної статті визначає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В даному випадку спільних дій або бездіяльності ОСОБА_2 (володільця автомобіля марки «Газ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в момент ДТП та заподіювача шкоди) та ОСОБА_3 (власника автомобіля марки «Газ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ) не встановлено, що виключає солідарну відповідальність даних осіб перед потерпілим.

Витрати на правову допомогу в розмірі 12500,00 грн. як такі, що понесені при зверненні до страхової компанії та у справі №523/14535/19 про адміністративне правопорушення, не є судовими витратами у цивільній справі №523/9841/20. За змістом позовних вимог стягнення 12500,00 грн. не заявлялось як витрати на підставі статті 22 ЦК України

Скасування в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції має наслідком новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

ОСОБА_1 пред`явив вимогу про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як двох солідарних відповідачів. Судовий збір за подання до суду позову становив 840,80 грн., за подання до суду апеляційної скарги становив 1261,20 грн.; судовий збір сплачено в сумі 840,80 грн. та 1261,20 грн. відповідно (а.с.1, 163). Отже, витрати позивача ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання позову з вимогами немайнового характеру (моральної шкоди) в сумі 420,40 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 630,60 грн. підлягають покладенню на відповідача ОСОБА_2 в порядку частини 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України (часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди стягненням моральної шкоди) з урахуванням пункту 2 частини 2 даної статті (відмова в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 ).

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, заявлено в сумі 1500,00 грн. Договір про надання правової допомоги від 30 серпня 2019 року, Додаткова угода №1 від 20 лютого 2020 року; вартість складання позовної заяви; квитанція до прибуткового касового ордеру №1805 від 18 травня 2020 року на суму 1500,00 грн.) клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в суді першої інстанції подано не було. Отже, витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача ОСОБА_2 в сумі 750,00 грн. в порядку частини 1 пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України (часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди) з урахуванням пункту 2 частини 2 даної статті (відмова в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 ).

Справа призначалась до розгляду на 18 листопада 2021 року, 12 травня 2022 року; 16 березня 2023 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; клопотань про відкладення розгляду справи на 16 березня 2023 року не подано, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 16 березня 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 грудня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат в сумі 12500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на відшкодування витрат на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 1051 грн. 00 коп., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 750 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра