ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/90/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1513/20 Категорія: 305010400 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачука-Коваленка Олексія Валерійовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року у справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що протиправними діями останнього завдано шкоду здоров`ю та майну позивача, тому вказана шкода повинна бути відшкодована винною особою.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.07.2020 року, близько 8-ї год., водій автомобіля марки CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухаючись по проспекту Шевченка в м. Звенигородці в напрямку м. Умані, на перехресті з вул. Шмідта, не виконав вимогу заборонного червоного сигналу світлофора про зупинку і, продовживши рух, скоїв зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21093, д.н.з НОМЕР_2 , яким керував позивач. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. е п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України. На місце ДТП прибули працівники Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, які склали протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Черкаського районного суду Черкаської області Тептюка Є.П. від 21.09.2020 провадження в адміністративній справі було закрите в зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу адміністративного правопорушення. Позивач не був присутнім під час розгляду вказаної справи та оскаржив постанову районного суду в апеляційному порядку. Постановою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу задоволено частково, постанову районного суду відносно ОСОБА_1 , скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Позивач вважав, що з матеріалів адміністративної справи № 707/1911/20 та наданих ним доказів вбачається, що саме відповідач ОСОБА_1 не виконав вимог п.п. е п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, здійснював рух на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Крім матеріальних збитків через пошкодження його автомобіля, позивач також поніс витрати, пов`язані з лікуванням травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, становлять 5171,00 грн.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 234-235 т. 1) просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 32041,14 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля марки ВАЗ 21093 та витрати на лікування в сумі 5171,00 грн., а всього 37212,14 грн. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32041,14 грн. в рахунок відшкодування пошкодження автомобіля ВАЗ21093 реєстраційний номер НОМЕР_2 та витрати на лікування в сумі 1200,00 грн., а всього - 33241,14 грн..

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 751,08 грн. судового збору, 2500,00 грн. витрат за проведення експертизи та 12000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що зібраними доказами, в тому числі і показаннями свідків, підтверджено факт завдання шкоди саме відповідачем. В діях відповідача наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З показань вказаних свідків та матеріалів відео спостереження вбачається, що водій ОСОБА_1 дійсно рухався на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Своїми неправомірними діями відповідач завдав матеріальних збитків позивачу, а тому повинен відшкодувати їх в повному обсязі.

За результатами товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 41496,77 грн., а ринкова вартість цього автомобіля на момент ДТП з урахуванням зносу складає 32134,54 грн. Таким чином відновлення автомобіля є економічно недоцільним, а тому він вважається фізично знищеним.

В даному випадку відшкодуванню потерпілому підлягає вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - 32134,54 грн., але, оскільки позивач просив стягнути 32041,14 грн., суд задовольнив позов в межах заявленої суми.

Із витрат на лікування суд стягнув лише 1200,00 грн., витрачені позивачем на проведення МРТ головного мозку, оскільки такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Судові витрати позивача суд вважав повністю доведеними та задовольнив вимогу про їх стягнення з відповідача повністю.

Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд залишив поза увагою, що станом на момент ДТП відповідач мав діючий страховий поліс № AO2979345 укладений з ТДВ "СК "ГАРДІАН". Відповідач звертався до свого страховика та повідомляв про настання страхового випадку. Тому саме страховик несе відповідальність перед потерпілим.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, яка застрахувала свою відповідальність, суперечить природі інституту страхування. Вказаного суд не врахував та безпідставно задовольнив позов.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягненні судових витрат. Крім того, просить стягнути з позивача понесені судові витрати із сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що представник відповідача не має повноважень на представлення інтересів довірителя в суді апеляційної інстанції, оскільки в договорі, що укладений між адвокатом та відповідачем, не зазначено по якій цивільній справі, за яким позовом та в суді якої юрисдикції адвокат Ткачук-Коваленко О.В. має представляти інтереси відповідача ОСОБА_1 . У вказаному договорі не передбачено, що адвокат має право подавати апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 . Апеляційна скарга подана не уповноваженою особою, тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Позивач також заперечує проти стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, оскільки розмір гонорару не узгоджений з клієнтом. Акт прийому-передачі наданих послуг, підписаний клієнтом, суду не надано.

За таких підстав, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін. Додатково просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн., пов`язані з оплатою наданої правничої допомоги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 1991 року випуску, є ОСОБА_2 (а.с. 9 т. 1), а власником автомобіля Шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 2008 року випуску, є ОСОБА_1 (а.с. 10 т.1).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 24.07.2020 року серії ДПР18 №247928 ОСОБА_1 24.07.2020 року, о 08 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Шмідта та просп. Шевченка в м. Звенигородка, не виконав вимогу заборонного сигналу світлофора та, продовживши рух далі, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ21093» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а їх власники матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 16.8 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 11 т.1).

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.09.2020 року закрите провадження в справі відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.10.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З повідомлення Звенигородської ЦРЛ від 09.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на амбулаторному лікуванні в період з 24.07.2020 року по 12.08.2020 року з видачею листа непрацездатності. Діагноз: Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій лівого стегна. Травма отримана під час ДТП. Отримував відповідне лікування та був направлений для проходження МРТ головного мозку в м. Черкаси (а.с. 20, 24).

Згідно наданого позивачем розрахунку вартість придбаних ліків становить 3971,00 грн., а вартість МРТ згідно чека становить 1200,00 грн. (а.с. 22,23).

Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №4/2021 від 10.02.2021 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на момент ДТП з урахуванням зносу автомобіля складає: 32134,54 грн. (Тридцять дві тисячі сто тридцять чотири гривни 54 копійки). Матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля позивачу ОСОБА_2 внаслідок механічних пошкоджень автомобіля марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 під час ДТП 24.07.2020 року, складає: 32041,14 грн. (Тридцять дві тисячі сто тридцять чотири гривни 54 копійки). Відновлення автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 за принципом внеску є економічно-недоцільним (згідно п.7.17 Методики), обсяг, характер і вартість робіт з відновлення наведені в ремонтній калькуляції (а.с.166-213).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №05-9-01/47 від 27.01.2021 року у ОСОБА_2 мало місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, забійної рани м`яких тканин лівого стегна, які спричинені дією тупого твердого предмету, давність спричинення їх може відповідати часу вказаному в ухвалі суду, тобто 24.07.2020 року і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_2 могли виникнути під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.219-220).

Отже між сторонами виникли деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої майну та здоров`ю позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не залучено до участі у справі страховика відповідача. На це вказав і апелянт у своїй скарзі.

Відповідно до положень частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню, зважаючи на їх очевидність (manifestum non eget probatione - очевидне не потребує доказування).

Застосовуючи цю норму, колегія суддів виходить із того, що інформація з офіційних джерел є загальнодоступною, публічною та може бути застосована судом.

З офіційного сайту https://policy-web.mtsbu.ua/ колегія суддів встановила, що станом на 24.07.2020 (день ДТП) автомобіль CHEVROLET AVEO VIN-code НОМЕР_3 з державними номерними знаками НОМЕР_4 був застрахований в страховій компанії ТДВ "СК "ГАРДІАН".

З наданої апелянтом копії Полісу № АО/2979345 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів видно, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль CHEVROLET AVEO VIN-code НОМЕР_3 державний номерний знак НОМЕР_4 .

Отже, деліктні правовідносини в даному випадку поєднані з правовідносинами страхування.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18) зроблено правовий висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не зазначив жодних обставин про страхування автомобіля відповідача, про звернення до страховика з вимогою про відшкодування шкоди, про відмову страховика у виплаті із зазначенням підстав такої відмови, після чого у суду була б можливість покласти відповідальність в повному обсязі на заподіювача шкоди.

При цьому, слід керуватися правовою позицією Верховного Суду про покладання на заподіювача шкоди відповідальності за завдану шкоду лише у випадку, якщо у страховика не виник такий обов`язок.

Оскільки відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України, однак в даній справі таких обставин апеляційним судом не встановлено, відтак правові підстави стягнення шкоди з відповідача відсутні.

Аргументи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі страховика, а також ненадання позивачем підтверджень звернення до страховика відповідача, є слушними.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції, керуючись принципом змагальності та диспозитивності цивільного процесу, дійшов висновку про передчасність рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона, серед іншого, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; (п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позовна вимога про відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України не може бути звернена лише до учасника ДТП ОСОБА_1 , оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована належним чином.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Питання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК за заявою позивача, районним судом не вирішувалося, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку з тим, що позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи,

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відсутності повноважень адвоката відповідача при поданні апеляційної скарги є безпідставними.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Стаття 62 ЦПК України містить перелік документів, що підтверджують повноваження представників. Відповідно до ч. 4 цієї статті, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, апеляційна скарга підписана адвокатом Ткачуком-Коваленком О.В. (свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю №264/Н від 26.03.2007), який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання адвокатських послуг від 14.12.2020 (т. 2 а.с. 135-136).

Відповідно до п. 1.1 адвокат бере на себе зобов`язання бути представником відповідача ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , для чого йому надано право, серед іншого, подавати від імені ОСОБА_1 заяви. У п. 2.2. адвокат представляє і захищає права та охоронювані законом інтереси клієнта в усіх судових органах, в тому числі апеляційних судах, у зв`язку з чим може подавати в тому числі і апеляційні скарги.

Крім того, адвокат Ткачук-Коваленко О.В. надав ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 14.12.2020 у Черкаському апеляційному суді.

Таким чином, повноваження адвоката Ткачука-Коваленка О.В., діяти в апеляційному суді від імені ОСОБА_1 , є підтвердженими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в задоволенні позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Судовий збір, сплачений апелянтом за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1126,62 грн., підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Що стосується вимоги апелянта про стягнення з позивача витрат відповідача на правничу допомогу, то така вимога не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На обґрунтування понесених витрат в суді апеляційної інстанції представником відповідача адвокатом Ткачуком-Коваленком О.В. надано:

1. Договір про надання адвокатських послуг від 14.12.2020, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ткачуком-Коваленком О.В..

2. Розрахунок судових витрат, підписаний адвокатом.

3. Квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 23.11.2022 про оплату ОСОБА_1 5000,00 грн. за договором про надання адвокатських послуг від 14.12.2020.

В договорі про надання адвокатських послуг від 14.12.2020 сторонами не узгоджено вартість послуг адвоката. Тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачука-Коваленка Олексія Валерійовича задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1126,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді