Справа № 444/1278/23
Провадження № 2/444/575/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Гнідець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банка "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

27.04.2023 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_3 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву від 14.02.2008 року. Вказав, що позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначив, що позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла. Позивачем була направлена претензія кредитора до Жовківської державної нотаріальної контори, та 16.11.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого позичальника є відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Вказав, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 14.02.2008 року становила 88870,64 грн. Просив стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 88870,64 грн. та судові витрати.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності, з грубим порушенням суми нарахування боргу, тому просив відмовити в задоволенні позову повністю, застосувати строки позовної давності.

Позивач у судове засідання не прибув, однак представник позивача направив на адресу суду клопотання у якому просив слухати справу без участі представника позивача по наявних у справі документах. Позов підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачі та представник відповідача в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 14.02.2008 року ОСОБА_3 та позивач уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій ОСОБА_3 виразила згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. В договорі сторонами обумовлено базову процентну ставку за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не містять підписів сторін.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором станом на дату смерті позичальника становила 88870,64 грн. і складалася із: заборгованості за тілом кредиту 8777,95 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 17180,31 грн., 62912,38 грн. - нарахована пеня.

Позичальник користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по кредитному договору сторін станом на 14.03.2023 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.1 статті 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту і відсотків, стягнути також заборгованість за пенею.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги пені, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені, оскільки відсутні умови про обов`язок позичальника по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ЦК України позивач не пред`явив.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, яка прийнята у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач мав право вимагати виконання позичальником ОСОБА_3 обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування ними.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії спадкової справи № 55/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що заяву про прийняття спадщини подано ОСОБА_1 в січні 2018 року. Відповідно до довідки №273 від 27.03.2019 року, виданої Дублянською міською радою, вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті проживала разом із своїм сином ОСОБА_1 . 05.04.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. 05.04.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За таких обставин, зобов`язання ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору, укладеного з позивачем, увійшло до складу спадщини після її смерті.

За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини та на час, коли кредитор спадкодавця дізнався про відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 16.01.2018 року подав до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором від 14.02.2008 року (справа № 444/150/18).

Відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 17.04.2018 року по справі № 444/150/18 провадження по ній було судом закрито у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім цього, судом було роз`яснено позивачу про його право звернення із позовом до спадкоємців ОСОБА_3 .

Копію ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 17.04.2018 року по справі № 444/150/18 було отримано ПАТ КБ «Приватбанк» 03.05.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 768, що міститься в матеріалах справи № 444/150/18.

Таким чином судом встановлено, що позивачу, як кредиторові спадкодавця ОСОБА_3 , з 03.05.2018 року було достовірно відомо про її смерть та відповідно про відкриття у зв`язку із цим спадщини після неї.

Тобто, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини та на час, коли кредитор спадкодавця дізнався про відкриття спадщини) позивачу належало пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , протягом шести місяців з 03.05.2018 року, а саме до 04.11.2018 року.

Однак, претензія кредитора була направлена до Жовківської державної нотаріальної контори позивачем лише 24.11.2020 року.

16.11.2021 року позивачем була отримана відповідь з Жовківської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого позичальника є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями претензії та вказаної відповіді нотаріуса.

23.11.2021 року позивачем було надіслано відповідачу ОСОБА_1 лист-претензію із вимогами сплатити заборгованість за кредитним договором, що підтверджується копією вказаного листа та реєстром згрупованого поштового відправлення. Доказів наслання такого листа-претензії відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять, такий кореспондент в реєстрі згрупованого поштового відправлення відсутній.

Достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідачі отримали листи-претензії позивача із вимогами сплатити заборгованість за даним кредитним договором суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, як кредитор спадкодавця ОСОБА_3 , не пред`явив вимоги до її спадкоємців, що прийняли спадщину, у строк, встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини та на час, коли кредитор спадкодавця дізнався про відкриття спадщини).

За змістом ч. 4 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини та на час, коли кредитор спадкодавця дізнався про відкриття спадщини) кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі № 345/1537/21 оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань. Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, з якими погодилась і Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18).

Враховуючи викладене вище, те, що строки, визначені статтею 1281 ЦК України є преклюзивними, відповідно до положень ч. 4 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини та на час, коли кредитор спадкодавця дізнався про відкриття спадщини) позивач у зв`язку із пропуском строку пред`явлення вимоги до спадкоємців свого боржника позбавлений права вимоги до них, а тому позовні вимоги за даним позовом до задоволення не підлягають.

Інших фактичних даних, що мають значення для вирішення справи, немає.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягувати судовий збір з відповідачів в користь позивача не потрібно.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 626, 628, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1281, 1282 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банка "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Оприск З. Л.