Номер провадження: 22-ц/813/1868/23
Справа № 501/1882/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс», третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ», про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та сплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

17.06.21 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Транс-Сервіс» та просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ №104-Л/У1-166 від 03.06.2021р. про звільнення позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі докером-механізатором у ТОВ «Транс-Сервіс» на підставі безстрокового трудового договору;

- зобов`язати ТОВ «Транс-Сервіс» провести оплату за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що ОСОБА_1 працює докером-механізатором у ТОВ «Транс-Сервіс» з жовтня 2014 року, на роботу був прийнятий за переводом із ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

У зв`язку з вказаним переводом позивача та інших працівників, між відповідачем, портом та профспілками порту було підписано угоду про співробітництво, що випливає з окремих положень договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі порту (далі - Угода). Пунктом 1 Угоди відповідач визнає всі положення чинного колективного договору порту, який діяв на момент підписання Угоди та гарантує їх збереження та дотримання на весь термін дії договору оренди.

Наказом №104-Л/У4-75 від 03.06.2021 року позивача було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Підставою для видачі цього наказу був наказ відповідача № 27 від 26.02.21року «Про реорганізацію ТОВ «Транс-Сервіс» шляхом скорочення штату та чисельності працівників».

Позивач є членом Профспілки робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» (далі Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ»). Дана Профспілка провела переговори з відповідачем та сформувала правову позицію (далі - правова позиція) щодо реалізації наказу відповідача від 26.02.21року №27 та запропонувала відповідачу скасувати вказаний наказ по відношенню до 9 докерів-механізаторів, які є членами профспілки, у тому числі щодо позивача ОСОБА_1 .

Також позивач вказував, що відповідач не звертався до профспілки та її профспілкового комітету із поданням щодо його звільнення, в свою чергу Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ» не надавала попередньої згоди на його звільнення.

Позивач стверджував, що відповідач порушив вимоги п.п.2.1.7. та 2.1.9. Угоди, які передбачають що відповідач зобов`язується не проводити скорочення чисельності працівників поки існує можливість збереження робочих місць, а також зобов`язувався встановити за згодою із профспілками у випадку відсутності або зниженням об`ємів роботи неповний робочий день, або неповний робочий тиждень.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були залишені без задоволення (а.с. 151-157).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить вищевказане судове рішення скасувати і прийняти нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Також в апеляційній скарзі її заявник просить витребувати у відповідача штатне заміщення ТОВ «Транс-Сервіс» станом на 01.01.2020 року, станом на 01.06.2021 року, а також Довідку про рух кадрів у ТОВ «Транс-Сервіс» в період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року (а.с.161-165).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с.232, 233, 235).

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 22.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 27.03.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (а.с. 211-212), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.21 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Транс-Сервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання провести оплату за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він працює докером-механізатором у відповідача з жовтня 2014 року, на роботу був прийнятий за переводом із державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі ДП «ІМТП»).

У зв`язку з вказаним переводом позивача та інших працівників, між відповідачем, ДП «ІМТП» та профспілками було підписано Угоду про співробітництво, що випливає з окремих положень договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДП «ІМТП», п. 1 якої відповідач визнає всі положення чинного колективного договору, який діяв на момент підписання Угоди та гарантує їх збереження та дотримання на весь термін дії договору оренди.

Проте, наказом №104-Л/У4-75 від 03.06.21р. позивача ОСОБА_1 було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, підставою для чого став наказ відповідача №27 від 26.02.21р. «Про реорганізацію ТОВ «Транс-Сервіс» шляхом скорочення штату та чисельності працівників».

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що він у встановлені законодавством строки повідомив позивача ОСОБА_1 , Профспілку робітників МТМП «Чорноморськ» та ДП «ІМТП» про заплановане скорочення штату, що може призвести до звільнення осіб, в тому числі позивача. Відповідач намагався забезпечити зворотне прийняття позивача та інших осіб, як були звільнені одночасно з ним до порту (попереднє місце роботи), але не отримав у цьому підтримки ані у Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ», а ні ДП «ІМТП».

Крім того, відповідач не погодився із відмовою Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» надати згоду на звільнення позивача, оскільки на його думку, така незгода є невмотивованою і не обґрунтованою, а відсутність згоди Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» на звільнення позивача ОСОБА_1 не є підставою для задоволення його позову.

При цьому відповідач зазначив, що скорочення штату шляхом скорочення посад «докера-механізатора» триває з 2015 року та завершилось в 2021 році, воно має економічне підґрунтя, є реальним (відбулось насправді) та обумовлене обставинами господарської діяльності відповідача.

Також додатково відповідач вказав, що пропонував позивачу інші вакантні посади, зокрема - із використанням неповного робочого дня/неповного робочого тижня, однак ці пропозиції позивач ОСОБА_1 категорично відхилив без жодного пояснення.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.3 ст.64 ГК України, який діяв на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, згідно п.19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис, визначати чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом листа Мінпраці від 07.04.11р. №114/06/187-11 «Щодо надання роз`яснення» чисельність працівників це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Згідно листа від 26.02.21р. за вих. №79/02, відповідач ТОВ «Транс-Сервіс» повідомив Профспілку робітників МТМП «Чорноморськ», а також інші профспілки, членами яких були відповідні працівники відповідача про заплановане скорочення штату за наказом від 26.02.21р. У листі були зазначені причини звільнень, кількість та категорії працівників, яких можуть стосуватися звільнення (зокрема, 9 посад докер-механізаторів), терміни проведення запланованих звільнень. Вказаний лист був отриманий профспілкою та іншими адресатами, про що свідчать відмітки про отримання, проставлені на копії цього листа (а.с.106), що також не заперечуються Профспілкою робітників МТМП «Чорноморськ».

В свою чергу, 12.04.2021р. за вих. №46 Профспілкою робітників МТМП «Чорноморськ» було складено правову позицію щодо реалізації наказу відповідача №27 від 26.02.21р., в якій профспілка запропонувала відповідачу скасувати вказаний наказ по відношенню до 9 докерів-механізаторів, які є членами Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» (34-37).

Як було вказано вище, на підставі наказу №27 від 26.02.21р., з урахуванням наказу №68 від 16.04.21р., відповідачем було проведено скорочення штату шляхом скорочення всіх одиниць посади «докер-механізаторів», отже таке скорочення дійсно мало місце та стосувалось не лише позивача ОСОБА_1 , але й також інших працівників відповідача. Тобто, відповідачем - ТОВ «Транс-Сервіс» було проведено скорочення штату в розумінні вищевказаного роз`яснення, сама така підстава для звільнення скорочення штату - вказана у оскаржуваному наказі про звільнення позивача.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до абз.5 п.15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що в даному випадку Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ» згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 не надала.

Більше того, листом від 21.07.21р. №111 Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ» повідомила, що правова її позиція від 12.04.21р. є прямим запереченням профспілки щодо звільнення осіб, вказаних у листі відповідача від 19.07.21р. №409/7, в тому числі позивача ОСОБА_1 .

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Так, Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ» посилається на те, що її членами є всі 9 докерів-механізаторів, щодо яких відповідачем проведено звільнення на підставі наказу №27 від 26.02.21р., а отже, скоротивши їх, відповідач звільнить 100% всіх працівників «ІМТП», які були переведеними на роботу до відповідача із порту. З огляду на це, профспілка вважає, що має місце масове вивільнення працівників з ініціативи роботодавця згідно ст.48 ЗУ «Про зайнятість населення», відповідно до яких масовим вивільненням з ініціативи роботодавця (крім випадку ліквідації юридичної особи) є одноразове або протягом: 1) одного місяця: вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників; вивільнення 10 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 101 до 300 працівників; 2) трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації незалежно від чисельності працівників.

Відповідно до довідки від 19.07.21р. за вих. №410/07, наданої відповідачем, вбачається, що чисельність працівників відповідача станом на дату прийняття наказу №27 від 26.02.21р. (26.02.21р.) складала 189 осіб, станом на дату звільнення позивача (03.06.21р.) - 191 особу.

Враховуючи вказану кількість працівників відповідача, суд вірно погодився з тим, що звільнення позивача та інших осіб у кількості сумарно 10 осіб (9 одиниць посади докер-механізатор та одна посада адміністратора систем), як вказано у повідомленні відповідача на адресу профспілок від 26.02.21р. не є масовим вивільненням в розумінні законодавства України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги доводи Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» про те, що звільнення всіх працівників, які були прийняті відповідачем на роботу за переведенням з «ІМТП» є масовим звільненням, оскільки вони суперечать законодавству України, а тому правові підстави для застосування положень п.п.2 ч.3 ст.50 ЗУ «Про зайнятість населення» в даному випадку відсутні.

Щодо посилання у правовій позиції Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» на п. 3 ч.3. ст.50 ЗУ «Про зайнятість населення», судом обгрунтовано зазначено наступне.

Відповідно до вказаної норми, роботодавець зобов`язаний здійснювати інші заходи щодо сприяння зайнятості населення, передбачені колективними договорами та угодами, укладеними на національному, галузевому та регіональному рівнях.

Посилаючись на вказану норму, профспілка також посилалася на п.1 Угоди про співробітництво, що випливає з окремих положень договору оренди державного нерухомого майна, за яким відповідач є орендарем державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі «ІМТП» від 22.08.14р. Вказаний пункт передбачає, що відповідач гарантує всім працівникам порту у кількості від 187 до 200 осіб, які працюють на третьому терміналі порту та інших структурних підрозділах порту, що забезпечують діяльність третього терміналу, переведення на роботу з порту до відповідача впродовж 30 календарних днів з моменту отримання портом листа-клопотання від відповідача.

Таким чином, правова позиція Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» містить посилання на те, що в наказі №27 від 26.02.21р. відповідачем не вказано, що саме є реорганізацією відповідача, а те, що вказано не є реорганізацією.

Разом з тим, при розгляді справи суд першої інстанції виходив із того, що 16.04.21 року відповідачем було прийнято наказ №68 «Про внесення змін до Наказу №27 від 26.02.21р. «Про реорганізацію ТОВ «Транс-Сервіс» шляхом скорочення штату та чисельності працівників», якою назву цього наказу викладено наступним чином: «Про скорочення штату ТОВ «Транс-Сервіс», пункт 1 резолютивної частини цього наказу викладено в наступній редакції: «провести з 03 червня 2021 року скорочення штату ТОВ «Транс-Сервіс» за списком згідно з додатком до цього наказу та внести відповідні зміни до штатного розпису ТОВ «Транс-Сервіс». Фактичні підстави (причини) та нормативно-правове обґрунтування наказу від 26.02.21р. залишені незмінними.

Тобто, заперечень щодо змісту вказаного наказу відповідача позивачем та профспілкою надано не було, а у відповідності до матеріалів справи судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов висновку про відсутність підстав вважати обґрунтованою відмову Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» у наданні згоди на звільнення позивача.

Крім того, як вбачається з виписки рішення комісії по контролю за виконанням колективного договору (протокол засідання комісії від 20.01.11р. №101), пунктом 1.1. вказаного документу передбачено внесення змін та доповнень до розділу ІІ діючого колективного договору, назвати розділ ІІ «Організація виробництва та праці, забезпечення зайнятості» та викласти його у новій редакції.

Так, п/п 2.1.7 колективного договору (в редакції вказаного рішення) передбачено, що адміністрація (відповідач) зобов`язується не проводити цілеспрямованих скорочень працівників доти, доки не будуть використані всі можливості для збереження робочих місць та до цього не примусить економічна ситуація в порту. В цьому випадку завчасно, не менше ніж за три місяці повідомити профспілки та вести з ними переговори по дотриманню прав та інтересів працівників, що підлягають скороченню.

Також, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що листом від 26.02.21р., за вих. №79/02, відповідач звернувся до відповідних профспілок із листом щодо запланованого скорочення штату, у подальшому відповідачем та профспілкою були проведені консультації з цього питання.

Отже, відповідачем було завчасно, не менше ніж за три місяці повідомлено профспілки та проведено з ними переговори по дотриманню прав та інтересів працівників, що підлягають скороченню.

Також судом звернуто увагу на те, що у справі міститься лист відповідача від 28.04.20 р. за вих. №161/04 на адресу відповідних профспілок, в якому відповідач повідомив профспілки про заплановане скорочення штату та чисельності працівників із наведенням причин такого скорочення та переліком посад. Серед посад, яких можуть стосуватися скорочення штату, вказана посада «докер-механізатор», а відповідно до листа відповідача на адресу профспілки від 31.10.2019 р. щодо ситуації із припиненням договору оренди портальних кранів, укладеного між відповідачем та портом, зазначено прохання відповідача на адресу профспілки виступити з ініціативою до порту про переведення працівників, в тому числі докерів-механізаторів на роботу до порту.

У відповіді на цей лист профспілка листом від 15.11.2019р. повідомила відповідача про те, що порушені відповідачем питання потребують додаткового вивчення, строк розгляду продовжено у відповідності до чинного законодавства, про результати розгляду звернення відповідача буде повідомлено додатково (а.с.87).

Проте, даних щодо подальшого розгляду пропозицій відповідача Профспілкою робітників МТМП «Чорноморськ`матеріали справи не містять.

Також, згідно з листа відповідача на адресу ДП «ІМТП» від 21.02.20р. із проханням розглянути та погодити питання переведення колишніх працівників ДП «ІМТП» вбачається, що відповідачем висловлена готовність розпочати переговори з цього питання між відповідачем та портом.

Однак, даних щодо подальшого розгляду пропозицій відповідача ДП «ІМТП» матеріали справи також не містять.

З огляду на вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідачем протягом тривалого періоду часу до фактичного проведення скорочення штату в 2021 році вчинялись дії щодо уникнення вказаного скорочення та пом`якшення його наслідків для відповідних працівників.

Із довідки відповідача від 19.07.21р. вбачається, що скорочення кількості штатних одиниць посади «докер-механізатор» триває з 2014 року, та кількість цих посад поступово зменшувалася: з 113 одиниць в 2014 році до 9 посад станом на 02.06.21 року.

Отже, звільнення позивача ОСОБА_1 відбулось внаслідок послідовного довготриваючого процесу скорочення кількості штатних посад, у тому числі яку він обіймав.

З огляду на викладені обставини, судом першої інстанції вірно зазначено про відсутність порушення п.п.2.1.7 та 2.1.9. колективного договору при звільненні позивача.

Крім того, із повідомлення від 26.02.21р. №83/а вбачається, що відповідачем було повідомлено позивача про наявні вакантні посади і запропоновано обрати будь-яку посаду з переліку, відповідно до кого, позивачу було запропоновано як посаду з повною ставкою, так і посади з 0,5 та 0,25 ставки. Також у повідомленні повідомлено позивача про те, що у разі відмови від запропонованих посад, його буде звільнено 03.06.21р. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.139). Вказане повідомлення було надано позивачу 01.03.21р., тобто більш ніж за три місяці до його звільнення - 03.06.21р., що підтверджується його записом в повідомленні «ознакомлен, не согласен».

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції ухвалив законне і обгрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі.

Крім того, оскільки позовна вимога позивача про зобов`язання провести оплату за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, які не підлягають задоволенню, висновки суду про відсутність підстави для задоволення вказаної похідної позовної вимоги, також є вірними.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд не зупинив розгляд справи і не звернувся до Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» за згодою на звільнення позивача з роботи є безпідставними, з урахуванням необґрунтованості відмови профспілки у надані згоди на звільнення позивача, пояснення якої містяться в матеріалах справи, про, що зазначено судом першої інстанції.

Більш того, в аналогічній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Транс-Сервіс» про визнання наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Профспілка робітників МТМП «Чорноморськ», судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги, 16.02.2022 року винесено ухвалу, якою суд зобов`язав Профспілку робітників МТМП «Чорноморськ» протягом 15 днів розглянути на засіданні профспілкового комітету питання про надання згоди чи відмови у наданні згоди на звільнення позивача.

Проте, 20.06.2022 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від голови профспілки про неможливість проведення засідання в зв`язку з воєнним станом.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

З підстав викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання заявника апеляційної скарги про витребування у відповідача штатного заміщення ТОВ «Транс-Сервіс» станом на 01.01.2020 року, та станом на 01.06.2021 року, а також Довідку про рух кадрів у ТОВ «Транс-Сервіс» в період з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року.

Також слід зазначити, що постановою Одеського апеляційного суду від 30.11.2022 року, повний текст якої був виготовлений 12.12.2022 року, було залишено без змін рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.08.2021 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у цивільній справі №501/1929/21 (провадження: № 22-ц/813/4545/22), про визнання наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що воєнний стан в Україні, на жаль, діє також і на теперішній час, то колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі і звернення до Профспілки робітників МТМП «Чорноморськ» для дачі згоди або незгоди вказаної профспіки на звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.03.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький