Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 14.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/816/190/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Суми

Справа №592/11167/20

Номер провадження 22-ц/816/190/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

в присутності

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яковенка Євгена Миколайовича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Потураєва Сергія Валерійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Яковенком Євгеном Миколайовичем, на рішення Сумського районногосуду Сумськоїобласті від 23листопада 2022року у складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 25 листопада 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Яковенко Є.М., звернулася до суду з вказаним позовом, свої уточнені вимоги (т.1, а.с. 31-33) мотивувала тим, що ОСОБА_1 з 2003 року займалася підприємницькою діяльністю разом із своїм батьком - ОСОБА_4 на території Російської Федерації. Після переїзду до м. Суми у 2010 році вона зареєструвалась як ФОП на території України, де вони з батьком продовжили займатися підприємництвом. У 2009 році ОСОБА_4 вдруге одружився на ОСОБА_2 . У 2012 році ОСОБА_1 звернулась до батька із проханням допомогти вигідно інвестувати власні заощадження. Батько порекомендував зайнятися будівництвом котеджів. Після того як ОСОБА_1 знайшла придатні земельні ділянки для будівництва, мала намір придбати землю, але нотаріус повідомила, що оскільки ОСОБА_1 є громадянином іншої держави вона не має права оформлювати на себе зазначені земельні ділянки. ОСОБА_1 прийняла рішення придбати земельні ділянки на її (на той час) чоловіка - ОСОБА_3 05 квітня 2013 року були укладені договори купівлі-продажу восьми земельних ділянок, розташованих на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району. Після придбання зазначених ділянок ОСОБА_1 почала будівництво житлових будинків, а саме на весні 2013 року. У зв`язку з тим, що у 2015 році між нею та її чоловіком ОСОБА_3 почалися непорозуміння, з метою недопущення розтрати належного їй майна, яке було оформлено на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вирішив убезпечити ОСОБА_1 від можливих протиправних дій її чоловіка та з цією метою змусив ОСОБА_3 написати боргову розписку від 17 квітня 2013 року. За даною розпискою ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1000000 доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, розміщених на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району на строк до 31 грудня 2015 року, в якій зазначив про наслідки неповернення коштів, які передбачають перехід права власності на земельні ділянки до ОСОБА_4 у разі неповернення коштів. При цьому грошові кошти ОСОБА_3 не надавались. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, при цьому його дружина - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за розпискою від 17 квітня 2013 року, а враховуючи, що 8 будинків, збудованих за кошти ОСОБА_1 , розташованих на земельних ділянках, титульним володільцем яких є ОСОБА_3 є фактично єдиним майном, на яке в подальшому можливе звернення стягнення в рахунок погашення неіснуючого боргу за розпискою, існує необхідність захисту власності позивачки, шляхом визнання недійсною зазначеної розписки. Враховуючи правову природу розписки, яка вчинена з метою переходу права власності на земельні ділянки до ОСОБА_4 та недодержання сторонами вимоги закону про письмову форму та нотаріальне посвідчення договору, договір про переоформлення прав власності на 8 земельних ділянок є нікчемним правочином. Дана розписка була написана під тиском.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійним договір позики, укладений у формі розписки від 17 квітня 2013 року, за яким ОСОБА_3 отримав позику від ОСОБА_4 в розмірі 1000000 доларів США.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14000 грн, понесених нею судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Яковенко Є.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та передчасність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам сторони позивача про те, що кошти в сумі 1000000 доларів США відповідач ОСОБА_3 не отримував, доказів наявності у ОСОБА_4 коштів у зазначеному розмірі надано не було. Вважає, що зі змісту розписки неможливо встановити факт передання грошових коштів.

Наголошує на тому, що оспорювана нею розписка була складена ОСОБА_3 під тиском її батька ОСОБА_4 , з метою убезпечення ОСОБА_1 від недопущення розтрати ним майна.

Як на порушення норм процесуального права, вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані показання свідка ОСОБА_3 та відмовлено у задоволенні клопотань про призначення у справі судової психофізіологічної експертизи із застосуванням поліграфа та про визнання обов`язкової явки відповідача ОСОБА_2 .

Крім того вважає, що присуджений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн є явно завищеним, судом не було надано можливості викласти свої заперечення проти розміру судових витрат.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Потураєвим С.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення. Просить вирішити питання розподілу витрат на професійну справничу допомогу в сумі 7000 грн, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Яковенка Є.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Потураєва С.В., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі,що переглядається,суд першоїінстанції встановивта зматеріалів справивбачається,що ОСОБА_1 є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 , що не оспорюється сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т.1, а.с. 59), після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , 1983 року народження, малолітня донька ОСОБА_5 , 2016 року народження, малолітній син ОСОБА_6 , 2013 року народження, малолітня донька ОСОБА_7 , 2011 року народження, дочка ОСОБА_1 , 1983 року народження (т.1, а.с.78).

Згідно з копією розписки датованої 17 квітня 2013 роки ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 кошти в сумі 1000000 ( один мільйон) доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, які розміщені на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області. Розписка також містить вказівку на те, що ОСОБА_3 зобов`язується повернуть ОСОБА_4 вищезазначені 1 000000 доларів США в строки до 31 грудня 2015 року.

Також у згаданій розписці обумовлено, що в разі якщо ОСОБА_3 не поверне ОСОБА_4 вищезазначені 1 000000 доларів США в строк до 31 грудня 2015 року, просить з 01 січня 2016 року вважати ОСОБА_4 одноособовим власником восьми побудованих ним садових будинків та восьми земельних ділянок на яких розміщенні ці садові будинки, так як ці земельні ділянки придбані ним за кошти позичені у ОСОБА_4 , вісім садових будинків також побудовані за кошти позичені у ОСОБА_4 (т.1, а.с.60).

Оригінал вказаноїрозпискибуло оглянутосудом першої інстанції в судовомузасіданні.

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з нього заборгованості за розпискою від 17 квітня 2013 року в розмірі 900000 доларів США (т.1, а.с.22).

Згідно висновку експерта за результатами проведеної комплексної судово-почеркознавчої і технічної експертизи № 592/111167/20 від 12 січня 2022 року рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 у розписці, датованій 17 квітня 2013 року виконано ОСОБА_3 ; ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту та підпису у розписці під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), не відобразилися; вирішення питання чи перебував ОСОБА_3 під час написання розписки у незвичайному психофізичному (психічному) стані ( в т.ч. в якому), що міг бути спричинений психічним тиском не є предметом судової почеркознавчої та технічної експертизи; вирішити питання чи виконано рукописний текст та підпис у розписці у той час, яким датований цей документ, не видається за можливе; вирішити питання щодо давності виконання рукописного тексту та підпису у розписці не видається за можливе (т.1, а.с.164-183).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, що свідчать про вади змісту розписки (невідповідність дати розписки даті її фактичного складання), укладення цього договору під тиском батька позивача, а також безгрошовість договору позики від 17 квітня 2013 року, зокрема того, що ОСОБА_3 не отримував від ОСОБА_4 коштів на умовах позики або отримував їх у меншій кількості, ніж зазначено у розписці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) зроблено висновок, що "недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , як на підставу визнання укладеного між її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_4 , договору позики, датованого 17 квітня 2013 року, вказувала на те, що грошові кошти за цим договором фактично не передавалися, сам правочин є удаваним, а розписка ОСОБА_3 складена під тиском зі сторони її батька ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

За змістом ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що боргова розписка датована 17 квітня 2013 року, складена і підписана ОСОБА_3 . Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача про написання ОСОБА_3 цієї розписки в 2015 році, а не 17 квітня 2013 року.

Щодо посилання позивача про неотримання ОСОБА_3 грошових коштів, то встановлення факту виконання укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики, в частині передання останнім грошових коштів в сумі 1000000 доларів США, є предметом судового дослідження у рамках судового провадження за позовом спадкоємців померлого спадкодавця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим договором позики.

Колегія суддів вважає також непереконливими доводи позивача про удаваність оспорюваного правочину та його укладення з метою приховування іншого правочину, а саме договору про переоформлення права на вісім земельних ділянок, адже угоди про перехід права власності на нерухоме майно підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначення ОСОБА_3 в розписці про перехід ОСОБА_4 права власності на садові будинки та земельні ділянки, на яких вони ці будинки розміщені, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, не породжує жодних юридичних наслідків.

Статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним з підстав вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, обов`язок доведення якого покладається на позивача. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 907/113/18).

Проте, позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що написання ОСОБА_3 боргової розписи відбулося під тиском її батька ОСОБА_4 .

В супереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції була надана належна оцінка показанням допитаного, як свідка відповідача ОСОБА_3 , який є особисто зацікавлений в результатах розгляду справи, так як він є боржником за оспорюваним позивачем договором позику.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовлено і у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової психологічної експертизи стосовно відповідача з використанням поліграфа, оскільки зважаючи на предмет спору, показання свідка, в силу ч. 2 ст. 218 ЦК України, не є належними способом доказування.

Розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 не призвело до неповноти судового розгляду, адже позиція відповідача була викладена у відзиві на позову заяву, запереченні на відповідь на відзив. Відповідно до положень ст. 92 ЦПК України, допит сторони в якості свідка, може здійснюватися судом виключно за їхньою згодою.

Колегія суддів погоджується також із рішенням суду в частині розподілу між сторонами, понесених відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, з матеріалів справи слідує, що у відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Потураєвим С., зазначено орієнтований розрахунок судових витрат, які планує понести відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 14000 грн 00 коп. (т.1, а.с. 54).

У межах строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником відповідача ОСОБА_2 подані докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, договір про надання правничої (правової) допомоги від 11 січня 2021 року, з якого вбачається, що сторони узгодили вартість послуг адвоката Потураєва С.В. у сумі 14000 грн 00 коп. (т. 1, а.с. 240), квитанція про оплату правничої (правової) допомоги за цим договором від 11 січня 2021 року (т. 1, а.с. 241).

Сторона позивача, будучи обізнаними з розміром витрат на правничу допомогу, яку планувала понести відповідач ОСОБА_2 , клопотання про зменшення цих витрат, які підлягають розподілу між сторонами, до суду першої інстанції не подавала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем ОСОБА_2 під час апеляційного перегляду рішення суду, які були надані адвокатом Потураєвим С.В. на підставі укладеного між ними договору про надання правничої (правової) допомоги №1601 від 16 січня 2023 року.

Беручи до уваги те, що сторони договору узгодили фіксований розмір гонорару, що становить 7000 грн 00 коп. та відсутність клопотання позивача про його зменшення, з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 7000 грн 00 коп. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Яковенком Євгеном Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Сумського районногосуду Сумськоїобласті від 23листопада 2022року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 лютого 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...