Справа № 303/4973/23
2/303/744/23
Номер рядка статистичного звіту 28

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить визнати недійсною додаткову угоду від 05.07.2013 року до кредитного договору № МKZ0GK00000229 від 23.02.2006 року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Посилається, що 23.02.2006 року між нею та АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № МKZ0GK00000229, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 21 325,00 доларів США. 05 липня 2013 року між нею та банком укладено додаткову угоду до Кредитного договору. Вважає, умови додаткової угоди несправедливими по відношенню до неї та такими, що суперечать ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, позивач просить визнати недійсною додаткову угоду від 05.07.2013 року до кредитного договору № МKZ0GK00000229 від 23.02.2006 року укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що 05 липня 2013 року між Банком та Позичальником укладено додаткову угоду до Кредитного договору, згідно з якої сторони домовилися зменшити суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди на 14 321,27 доларів США, а саме відсотки у розмірі 00,0 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 14321,27 доларів США. Передбачено сплату штрафу за порушення зобов`язання понад 31 день у розмірі 14 321,27 доларів США. Таким чином, уклавши додаткову угоду позивачка зобов`язалась сплатити існуючу заборгованість перед банком на умовах згідно угоди. Додаткова угода до зазначеного кредитного договору добровільно підписана позивачкою, що нею і не заперечується.

Також позивачем пропущено строк позовної давності. Додаткова угода до кредитного договору № МК70СК00000229 укладена 05 липня 2013 року. Позивач звернувся до суду 30 травня 2023 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23.02.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKZ0GK 00000229. Відповідно до даного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном погашення 23.02.2021 року (а.с.4-5).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ ПриватБанкомта ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 52,10кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві приватної власності.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08.05.2012 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKZ0GK00000229 від 23.02.2006 року в розмірі 31108,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 248558,11 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 52,10кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 23.02.2006 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанкз укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанкувсіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 8-9).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2012 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKZ0GK00000229, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23 лютого 2006 року, в загальній сумі 29 096,61 доларів США (16 905,51 доларів США - заборгованість по основному боргу, 6 643,74 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1 395,86 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 4 153,50 доларів США - пеня) звернуто стягнення на будинок загальною площею 52,10 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» продати предмет іпотеки будь-якій особі в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено, відстрочено виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року (а.с.9).

В подальшому, 05 липня 2013 року між Банком та Позичальником укладено додаткову угоду до Кредитного договору, а саме сторони домовилися зменшити суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди на 14 321,27 доларів США, а саме відсотки у розмірі 00,0 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 14321,27 доларів США. Згідно до ст. 212, 651 ЦК України передбачено сплату штрафу за порушення зобов`язання понад 31 день у розмірі 14 321,27 доларів США (а.с.6).

Відповідно до п.3 Додаткової угоди, сторони вирішили викласти п.1.1 кредитного договору в наступній редакції: "Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 23.02.2006 по 23.02.2021 включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 18500,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 16 652,46 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п 2.1.3, 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,210% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.З. 11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 15 по 20 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати починаючи з 05.07.2013 Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 559,53 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту статті 1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов`язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, на думку суду, в разі укладення договору кредитного договору - проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі)

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами маються умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Судом встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді: ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу Закону та Правил обов`язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики.

Судом встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді: ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, в даній справі сторонам дотримані всі істотні умови договору, за таких обставин кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року N° 6-1341цс15 зазначено, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір кредиту укладено та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу усю інформацію щодо умов договору. При цьому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначені обставини в сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів представника відповідача, поданих у відзиві про застосування позовної давності, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 204, 207, 215 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, .

Рішення суду виготовлено 25 липня 2023 року.

Головуюча О.В.Гутій