ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2286/23

Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1297/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (суддя Деркач О.Г.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 07 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (далі - ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики») №4-к від 09 січня 2023 року «Про звільнення працівника ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді начальника інформаційно-аналітичного управління ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2023 року до дня поновлення на роботі в розмірі 90 000 грн, а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2021 року відповідно до наказу №180-к від 28 серпня 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду радника Голови правління до ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», а 01 вересня 2021 року у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису переведений на посаду начальника інформаційно-аналітичного управління. З початком повномасштабного вторгнення російських військ в Україну задля збереження життя своєї доньки та пристарілої матері позивач змушений був виїхати до більш безпечного місця та не мав змоги виконувати свої посадові обов`язки. Після повернення до місця постійного проживання ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом від 07 вересня 2022 року, в якому вказав, що готовий виконувати свої службові обов`язки та просив повідомити коли він може приступити до роботи. Натомість листом від 02 вересня 2022 року позивача повідомлено про скорочення його посади. 09 січня 2023 року наказом №4-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке позивач вважає незаконним, оскільки він перебуває в статусі одинокого батька, на якого поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП Украни щодо заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Крім того, позивач вказує, що відповідачем порушено порядок та строки накладення дисциплінарного стягнення, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосоване поза межами строків, передбачених статтею 148 КЗпП України. За доводами ОСОБА_1 , його права у сфері трудових відносин були порушені, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року позов задоволено частково; наказ ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» №4-к від 09.01.2023 року «Про звільнення працівника ОСОБА_1 » скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника інформаційно-аналітичного управління ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.; рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді. Рішення суду мотивовано тим, що позивач перебував у статусі «одинокий батько», на якого поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України щодо заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Також суд дійшов висновку, що наявність актів про відсутність позивача на роботі та доповідні записки про невихід на роботу ОСОБА_1 , не спростованих позивачем, свідчить про вибіркове ставлення позивача до реалізації його трудових прав та гарантій, передбачених законодавством, і вказує на наявність елементів зловживання ним своїм трудовим правом, отже підстав для стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди суд не вбачав.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн і звільнено сторони від обов`язку сплачувати одна одній витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач як працівник ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» (товариства, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки у сфері оборони України), не виходив на своє робоче місце з початку воєнної агресії російської федерації проти України, не з`явився на робоче місце навіть після його неодноразових викликів з боку відповідача, при цьому не надавши пояснення щодо причин відсутності на робочому місці. Відповідач вважає, що ст.184 КЗпП України не має бути застосована до спірних правовідносин, оскільки поняття «одинокий усиновлювач» не є тотожнім поняттю «одинока мати» або «одинокий батько». Також за доводами ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вказує, що він перебуває в статусі «одинокого батька», на якого поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України щодо заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Твердження відповідача, що «одинока мати» і «одинокий усиновлювач» не є тотожними поняттями, спростовуються ст.232 СК України, яка передбачає правові наслідки усиновлення. За доводами ОСОБА_1 , Закон №2136 не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця, а також процедури вивільнення працівників, в тому числі працівників, передбачених частиною третьою статті 184 КЗпП України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

По справі встановлено, що на підставі Наказу №180-к від 28 серпня 2021 року ОСОБА_1 було прийнято з 30 серпня 2021 року на посаду радника Голови Правління ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики». 01 вересня 2021 року у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису позивач переведений на посаду начальника Інформаційно-аналітичного управління, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.28 т.1).

Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 з початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну 24 лютого 2022 року перебував за межами м.Чернігова та не виконував свої посадові обов`язки.

У період з 05 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року роботодавцем складалися акти про відсутність працівника на робочому місці та доповідні записки про невихід на роботу ОСОБА_1 (а.с.105-116, 126-127, 134-135, 143-146 т.1).

02 вересня 2022 року відповідач направив позивачу повідомлення про скорочення посади, яку він обіймає, і запропонував з`явитися на роботу для вирішення питання та попередив, що в разі неприбуття він буде звільнений за неявку на роботу відповідно до закону про воєнний стан (а.с.19 т.1).

Згідно з листом від 07 вересня 2022 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», що він повернувся до місця постійного проживання з вимушеної евакуації і готовий виконувати службові обов`язки на робочому місці, просив повідомити, коли він може приступити до роботи (а.с.18 т.1).

15 вересня 2022 року, 27 вересня 2022 року, 14 жовтня 2022 року, 07 листопада 2022 року, 30 листопада 2022 року відповідач направив позивачу листи з вимогою терміново з`явитися на роботу та надати письмове пояснення про причини відсутності на роботі в період з 05 березня 2022 року (а.с.20, 21, 24, 136, 140 т.1).

Наказом ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» №4-к від 09 січня 2023 року звільнено з роботи ОСОБА_1 , начальника Інформаційно-аналітичного управління, за прогули без поважних причин, пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с.26 т.1).

У статті 4 ЦПК України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін - ч.1 ст.21 КЗпП України.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому відповідними Указами були продовжені строки дії воєнного стану в Україні.

Згідно з пунктом 3 вказаного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, визначає Закон України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Частинами 2 і 3 вказаного Закону встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно із Законом №2136-IX від 15 березня 2022 року главу XIX Кодексу законів про працю доповнено пунктом 2, відповідно до якого під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено особливості розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, зокрема згідно з частиною 2 у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Чернігівським апеляційним судом в судовому засіданні 18 жовтня 2023 року було запропоновано учасниками справи надати докази на підтвердження, зокрема чи було скорочення штату на підприємстві.

Згідно з наданими відповідачем доказами ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці з 03 лютого по 04 березня 2022 року.

Наказом ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» №24-10-01-к/тр від 10 лютого 2022 року затверджено та введено в дію з 10 лютого 2022 року організаційну структуру ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики»; затверджено та введено в дію з 10 лютого 2022 року штатний розпис ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики».

Наказом ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» №24-10-03-к/тр від 10 лютого 2022 року скорочено 13 квітня 2022 року із штатного розкладу посаду ОСОБА_1 , як співробітника, що займає посаду начальника інформаційно-аналітичного Управління. Наказано ВУПтаД запропонувати ОСОБА_1 переведення за його згодою на вакантні посади; у разі відмови від переведення або відсутності роботи на підприємстві повідомити ОСОБА_1 під розпис про звільнення за скороченням чисельності 10 квітня 2022 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

26 січня 2023 року ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» було видано Наказ №27-к, відповідно до якого, враховуючи, що після закінчення відпустки в період з 03 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року начальник інформаційно-аналітичного Управління ОСОБА_1 не вийшов на роботу без повідомлення причин, відповідно не був присутній на робочому місці з 05.03.2022 року по 09.01.2023 року включно без поважних причин, його було неможливо ознайомити з наказом про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розпису Товариства відповідно до наказів №24-10-01-к/тр від 10.02.2022 року і №24-10-03-к/тр від 10.02.2022 року. Також із наведеної причини вказаному працівнику було неможливо вручити попередження про скорочення протягом двох місяців з моменту попередження посади, яку він обіймає, та запропонувати іншу вакантну посаду, що відповідає його кваліфікації та освіті. У зв`язку з викладеним виконання вказаних наказів в частині посади начальника інформаційно-аналітичного Управління не було реалізовано. На виконання рішення Наглядової ради Товариства, оформленого протоколом №114 від 03.02.2022 року, та наказу №24-10-01-к/тр від 10.02.2022 року, з метою реалізації наказу №24-10-03-к/тр від 10.02.2022 року в частині посади начальника інформаційно-аналітичного Управління, а також приймаючи до уваги звільнення ОСОБА_1 з посади за прогули (наказ №4-к від 09.01.2023 року), скорочено з 27 січня 2023 року вакантну посаду начальника інформаційно-аналітичного Управління.

Зазначені докази свідчать про те, що позивача було звільнено саме за прогули без поважних причин, а не у зв`язку зі скороченням його посади.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуває в статусі «одинокого батька», на якого поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення з ініціативи роботодавця вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

При вирішенні питання наявності підстав для задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції враховує таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 року №481 «Деякі питання організації роботи працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період воєнного стану», яка набрала чинності 28 квітня 2022 року, установлено, що на період воєнного стану для працівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі - суб`єкт господарювання) за рішенням виконавчого органу або керівника суб`єкта господарювання може запроваджуватися дистанційна робота за наявності організаційної і технічної можливості для виконання їх обов`язків.

Згідно з пунктом 3 вказаної постанови, який набрав чинності з 3 травня 2022 року, у разі перебування працівників суб`єкта господарювання в робочий час поза межами робочого місця в Україні, без рішення, зазначеного в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, або перебування в робочий час за кордоном, за винятком перебування у відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Свідоцтва, виданого Міністерством оборони України, Спеціального дозволу від 23 квітня 2021 року, ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» є виробником (постачальником) продукції для потреб Збройних Сил України, має спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею (а.с.89-92 т.1).

За матеріалами справи встановлено, що у відповідача не було запроваджено дистанційної роботи у 2022 році.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого віднесено в тому числі і ПАТ «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики ім. Г. І. Петровського» (код згідно з ).

З урахуванням викладеного, є слушними доводи відповідача, що позивач, як начальник інформаційно-аналітичного управління ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» мав належним чином виконувати свої посадові завдання та обов`язки як працівник, залучений до виконання робіт на об`єкті критичної інфраструктури.

Проте, в порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_1 після закінчення відпустки 04 березня 2022 року не приступив до виконання своїх посадових обов`язків протягом 10 місяців, про що складалися доповідні записки та відповідні акти про відсутність на роботі, працівнику направлялися листи про необхідність виходу на роботу і витребовувалися пояснення щодо причин відсутності. При цьому позивач не приступив до виконання своїх посадових обов`язків і після своєї заяви від 07 вересня 2022 року про готовність виконувати свої посадові обов`язки на робочому місці.

Отже, позивач вчинив прогул, у зв`язку з чим правомірно був звільнений на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

У даному випадку, оскільки ОСОБА_1 був залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури в умовах воєнного часу, гарантії, передбачені частиною 3 статті 184 КЗпП України, на нього не розповсюджуються.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування наказу ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» №4-к від 09.01.2023 року «Про звільнення працівника ОСОБА_1 » та його поновлення на посаді начальника інформаційно-аналітичного управління ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики». Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2023 року не оскаржувало, проте оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення від 07 серпня 2023 року і ним вирішено питання про судові витрати, а судом апеляційної інстанції у зв`язку із частковим скасуванням рішення суду здійснюється перерозподіл судових витрат, додаткове рішення підлягає скасуванню.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2023 року між ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» (клієнт) і Адвокатським об`єднанням «Когнітор» (виконавець) було укладено Договір №751/2286/23/КЗА-2610 про надання правової (професійної правничої) допомоги, за умовами якого клієнт доручає і оплачує, а виконавець бере на себе зобов`язання з надання клієнту правової (професійної правничої) допомоги у вигляді юридичних/адвокатських послуг під час судового розгляду цивільного спору ОСОБА_1 з клієнтом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в рамках цивільної справи №751/2286/23 (а.с.183-186 т.1).

Згідно з копією платіжної інструкції № від 2 травня 2023 року ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» сплатило АО «Когнітор» за адвокатські послуги 40 000 грн (а.с.187 т.1).

Відповідно до Акту №751/2286/23/КЗА-2610/001 від 21 серпня 2023 року надання адвокатських послуг включало в себе: встановлення та дослідження обставин спору шляхом аналізу первинної документації, листування, взаємовідносин сторін, інших документів, речових, електронних доказів, пов`язаних судових справ тощо, що стосуються предмету цього спору; визначення кола обставин, що підлягають доведенню/спростуванню клієнтом для належного захисту його прав та законних інтересів та визначення правових механізмів отримання необхідних доказів в судовому та/або позасудовому порядку та доведення/спростування таких обставини в суді; аналіз чинної релевантної судової практики, в тому числі і практики ЄСПЛ, з приводу вказаного спору з огляду на предмет, підставу та зміст позовних вимог; визначення судової перспективи з формуванням правової лінії захисту інтересів клієнта із подальшим складанням заяв по суті спору у вигляді відзиву на позовну заяву із іншими супутніми процесуальними документами; безпосередня участь адвоката виконавця в судових засіданнях у якості представника клієнта як відповідача у Новозаводському районному суді м.Чернігова в рамках цивільної справи №751/2286/23 не здійснювалася (проведення судового розгляду у вказаній справі здійснювалося у спрощеному провадженні у судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи). Вартість вказаної послуги (розмір гонорару) за цим актом згідно п.4.3.1. Договору становить 40 000 грн без ПДВ (а.с.188).

Зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1610,4 грн, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги з урахуванням оскарження рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про поновлення на роботі та розподілу судових витрат скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про скасування наказу №4-к від 09.01.2023 року «Про звільнення працівника ОСОБА_1 » та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника інформаційно-аналітичного управління Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики».

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2023 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул.Старокиївська, 10, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1610 грн 40 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий: Судді: