Справа № 302/1301/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шишола Василя Михайловича на рішення Міжгірського районного суду від 13 липня 2021 року у справі № 302/1301/70 (Головуючий: Кривка В.П.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 ОСОБА_2 інтереси якого представляє адвокат Шишола В.М. звернувся в суд із позовом до Пилипецької сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спорру на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , а раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 . ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Н.Студенівської сільської ради 19 січня 1995 року за реєстровим номером 2, за яким 1/2 частину житлового будинку заповіла сину ОСОБА_2 (позивачу), а іншу 1/2 частину другому синові ОСОБА_3 (третій особі).

У ОСОБА_4 було дев`ятеро дітей: ОСОБА_6 , 1938 р.н., ОСОБА_7 , 1939 р.н. (померла), ОСОБА_8 , 1946 р.н. (помер), ОСОБА_9 , 1949 р.н., ОСОБА_10 , 1951 р.н.,(померла), ОСОБА_2 , 1953 р.н. (позивач), ОСОБА_3 , 1958 р.н. (третя особа).

У 2020 році позивач вирішив оформити спадкові права і тоді виявилось, що зазначений заповіт є нікчемним, бо не підписаний заповідачем, тобто ОСОБА_4 , про що є зазначено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 вересня 2020 року за № 63/02-31, виданій Приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю.М.

Приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., також було встановлено, що позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті ОСОБА_4 , а також те, що інші потенційні спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

Натомість нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності правоустановчих документів на житловий будинок, який був збудований у 1970 році.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати за ним в цілій частці право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Міжгірського районного суду від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд першоїі інстанції, відмовляючи у позові з підстав прийняття спадщини і третьою особою ОСОБА_3 , не взяв до уваги факт пропущення третьою особою ОСОБА_3 строку для прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 , помилково вважаючи його її спадкоємцем та не прийняв визнання позову відповідачем Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області всупереч фактичним обставинам, вважаючи помилково, що визнання позову буде порушувати права та інтереси третьої особи ОСОБА_3 . Жоден із доказів наданих ОСОБА_3 та покази свідків не підтверджують вступ третьої особи ОСОБА_11 у фактичне володіння спадковим майном.

ОСОБА_12 , який є правонаступником ОСОБА_3 подав відзив у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, оскільки у поданій апеляційній скарзі відсутня позиція, яка би спростовувала висновок Міжгірського районного суду про обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Шишола В.М., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника третьої особи адвоката Оленич Р.А., який просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх спадкових прав щодо визнання права спадкування майна померлої матері ОСОБА_4 у вигляді житлового будинку виключно за правилами спадкування за законом.

Судовіа колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 за життя збудувала і володіла житловим будинком АДРЕСА_1 загальною площею 51,9 кв.м., проте так і не оформила право власності на такий у встановленому порядку. Зазначений житловий будинок облікувався як нерухоме майно належне ОСОБА_4 у погосподарській книзі Н.Студенівської сільської ради.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ІУ-ЗК № 019504, виданого Н.Студенівської сільською радою за реєстровим записом у Книзі записів державних актів на право приватної власності № 8 на підставі рішення цієї ж сільської ради від 04.03.1995 ОСОБА_4 було передано у приватну власність 0,60 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного (селянського) господарства, в тому числі 0,0996 га в урочищі «Біля хати»; в урочищі «Затінь» - 0,1238 га, в урочищі «Загорода» - 0,1218 га; 0,0493 га; 0,1660 га; в урочищі «Біля хати Романа» - 0,0395 га.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті розпорядилась зазначений житловий будинок, який належить їй на праві особистої власності передати: 1/2 частину сину ОСОБА_2 (позивачу), 1/2 частину сину ОСОБА_3 (третій особі , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Цей заповіт посвідчений секретарем Н.Студенівської сільської ради 19.01.1995. Заповіт підписаний ОСОБА_13 замість неграмотної ОСОБА_4 , про що зазначено у заповіті.

Постановою приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. № 63/02-31 від 07 вересня 2020 року відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлої ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки на дане спадкове майно відсутні правовстановчі документи, та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна.

Одночасно у зазначеній постанові приватного нотаріуса зазначено, що оскільки у заповіті ОСОБА_4 відсутній підпис заповідача ОСОБА_4 , то порушено форму заповіту, а тому він є нікчемним.

Звертаючись із позовом про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_2 відповідачем зазначив Пилипецьку сільську раду, вказуючи на те, що він є єдиним зі всіх дітей ОСОБА_4 , хто фактично залишився проживати в її будинку і доглядати за ним, а відтак є єдиним хто прийняв спадщину у відповідності до діючого на час її смерті ЦК УРСР.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 13 липня 2021 року залучено ОСОБА_12 в справу у зв`язку зі смертю третьої особи ОСОБА_3 як правонаступника померлої особи.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року залучено до участі у даній справі ОСОБА_1 як правонаступника померлого позивача ОСОБА_2 .

Тлумачення статті 5 та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності, абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК Української РСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01 липня 2003 року, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №621/895/17).

Відповідно до частин першої та третьої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 30 ЦПК України.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

Відповідно до частин другої та третьої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Тлумачення вказаних норм процесуального права свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У даній справі позивач ОСОБА_2 вказав відповідачем Пилипецьку сільську раду.

Проте, з матеріалів справи та пояснень третьої особи вбачається, що ОСОБА_3 також прийняв спадщину, а отже спір про визнання права власності існує між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_12 , якого не було залучено до участі у справі як відповідача.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, та вирішив спір по суті.

Висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог через обрання неналежного способу захисту зроблені за неналежного суб`єктного складу, отже, є помилковими, а судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції мав відмовити за суб`єктним складом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шишола Василя Михайловича задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 13 липня 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді: