Головуючий суддя
в суді І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/86/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Папенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явилась),

представник позивача - ОСОБА_2 (не з`явився),

представника відповідача - ОСОБА_3 (не з`явилась),

третьої особи - ОСОБА_4 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У березні 2023 року позивачка подала до Ржищівського міського суду Київської області вказану вище позовну заяву. Вимоги заяви мотивувала тим, що вона ОСОБА_1 є матір`ю та спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім неї, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його батько ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Майнові права ОСОБА_5 на зазначену вище частку будинку підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9059960, виданим Ржищівським БТІ 24.11.2005 на підставі ухвали Ржищівського міського суду від 25.10.2005 та відомостями з реєстру речових прав.

30.08.2022 ОСОБА_1 подала до Ржищівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, то отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 23/02-31 від 04.02.2023, у якій вказано, що ОСОБА_5 нібито не набув право власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із порушенням порядку державної реєстрації прав за ним.

Позивачка вважає, що вказана постанова є протиправною, такою, що підлягає скасуванню на підставі ст. 50 Закону України "Про нотаріат", оскільки суперечить вимогам ст. 317, 321, 328, 1216, 1218, 1268, 1297 ЦК України та ст. 49 Закону України "Про нотаріат".

Позивачка просила визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку у праві власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12922084), що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07.03.2023 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

21.03.2023 державний нотаріус Отькало С.В. подала до суду відзив на позов, де проти позову заперечувала, вказувала, що подані документи, які посвідчують право власності на 1/2 частку житлового будинку за ОСОБА_5 не відповідають законодавству - вчинені не по формі, тому правочин, на підставі якого БТІ зареєструвало право власності, відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України є недійсним - нікчемний правочин. Визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому не створює і юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вважають за необхідне визнавати недійсними записи, проведені Ржищівським БТІ щодо реєстрації виникнення права власності за ОСОБА_5 на підставі ухвали Ржищівського міського суду від 25.10.2005, з метою реєстрації права власності на 1/2 частку у справі власності на житловий будинок. Просила слухати справу без участі представника.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подавши 26.04.2023 заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з`явився, подавши 26.04.2023 заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував.

Отже суд вирішив розглядати справу без участі учасників справи у порядку ч.1 ст. 223 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 від 31.03.2022 (а.с. 7).

30.08.2022 Ржищівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, спадкодавець ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Батьками померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.9).

ОСОБА_5 на час відкриття спадщини на праві приватної власності належала 1/2 частка житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9059960 від 24.11.2005 (а.с.10); інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324416675 від 01.03.2023 (а.с. 12-13).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.02.2023, державний нотаріус мотивувала відмову тим, що згідно із ст. 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусу мають бути подані документи про підтвердження права власності померлого на майно. Із поданої для підтвердження права власності на майно ухвали суду про затвердження мирової угоди від 25.10.2005 встановлено, що судом вирішувалось питання про поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якою визнано право власності на 1/2 частку кожному з подружжя, при цьому зазначено, що кожен з них передасть свою частку дітям. Тобто мирова угоду в частині передачі майна була договором сторін про наміри, який не було виконано. Сторонам необхідно було укласти договір про передачу майна (договір дарування) та посвідчити його в нотаріальному порядку (п. 2 ст. 219 ЦК України) відповідно до вимог ст. 203, 209, 717, 718, 722 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення про предмет договору і досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Подача заяви про реєстрацію права власності не підтверджує волевиявлення ОСОБА_5 на прийняття дарунку, а ОСОБА_1 на передачу в дар житлового будинку, про волевиявлення сторін повинно бути зазначено у відповідному договорі дарування. Тому правові наслідки по набуттю майна у ОСОБА_5 не настали, а реєстрація прав за ним на 1/2 частку житлового будинку проведена з порушенням Тимчасового положення про Порядок державної реєстрації права власності інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002, яке було чинним на момент проведення реєстрації, п.2.1. якого передбачав, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи, що підтверджують це виникнення, перехід або припинення прав. У зв`язку з вищенаведеним нотаріус вважає, що право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в законному порядку не набув (а.с. 14-14 зворот). На підставі п.1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про нотаріат" державний нотаріус постановила відмовити у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частку у справі власності на житловий будинок спадкоємцям померлого: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях кожному.

У судовому засіданні було досліджено копії матеріалів спадкової справи № 99/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та встановлено коло спадкоємців після його смерті.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Виходячи зі змісту частини 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акту.

Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно. Оскарження ж відмови у такому вчиненні матиме місце у разі, якщо особа вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріус лише за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» повинен, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.257 ЦК України строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1222 ч. 1 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколів N 1, 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За нормою ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 зазначеного Закону.

Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до положень цієї статті Закону, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним.

Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 року, у редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації спірного майна, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. І до переліку визначених у цьому додатку правовстановлюючих документів входять і судові рішення.

За змістом ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у редакції від 27.01.2005, тобто у редакції станом на час реєстрації спірного майна, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Що стосується ухвали Ржищівського міського суду Київської області від 25.10.2005.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Стаття 129-1 Конституції України визначає що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до стаття 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Подібні норми передбачені ст.ст. 14, 208 ЦПК України у редакції Закону від 23.09.2005 № 2875-IV, що діяла станом на дату постановлення ухвали суду від 25.10.2005.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

Судом встановлено, що ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 25.10.2005 затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , згідно якої: визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке вона передає у власність своєму сину ОСОБА_5 ; 1/2 частину вказаного вище будинку, право власності на який належить ОСОБА_4 , він передає у власність своєму сину ОСОБА_6 (а.с. 11). Вказана ухвала суду набрала законної сили, та відповідно до неї було зареєстровано право власності на 1/2 частку домоволодіння за вказаною вище адресою за спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10), та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12-13). Отже, спадкодавець ОСОБА_5 належним чином та у встановленому законом порядку набув право власності на 1/2 частку домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , тому відповідно до ст. 328 ЦК України вважається набутою правомірно.

Крім того, необхідно зазначити, що державний нотаріус, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки дана відмова не належить до жодної з підстав, перелік яких наведений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме, що вчинення такої дії суперечить законодавству України. Право власності спадкодавця ОСОБА_5 на спадкове майно було зареєстровано, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.11.2005 (а.с.10) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2023 (а.с.12-13).

Доводи відповідача щодо нікчемності правочину не знайшли свого підтвердження, оскільки спірне майно зареєстроване не на підставі правочину, а на підставі судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 473/1878/19 (провадження №61-20469сво19) та у постанові від 10.04.2019 у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Нотаріус вносить відповідну інформацію у Спадковий реєстр на підставі рішення суду про визнання його дій неправомірними чи у зв`язку зі скасуванням судом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу була протиправною та підлягає скасуванню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 15, 317, 321, 1216-1223, 1268 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало Світлани Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку у праві власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12922084), що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Ржищівської державної нотаріальної контори Київської області в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок (отримувач - ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- Ржищівська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна, 48;

- ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Потапенко