Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
587/1247/22: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:; про приватну власність, з них:; спори про самочинне будівництво.
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 14.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/816/193/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Суми

Справа №587/1247/22

Номер провадження 22-ц/816/193/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Безуглої Катерини Валеріївни,

представника третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України - Кравченка Ярослава Валерійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року у складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми,

в цивільнійсправізапозовом ОСОБА_1 до Степанівськоїселищної територіальноїгромади Сумськогорайону Сумськоїобласті,третя особа-Державна інспекціяархітектури тамістобудування України,про визнанняправа власностінасамочиннебудівництво,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2001 року рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району йому було надано у приватну власність земельну ділянку виділити їй земельну ділянку, площею 0,0030 га, для будівництва індивідуального гаражу, яка знаходиться в с.Косівщина, Сумського району, кадастровий номер :13:003:0165. У подальшому ним було замовлено, розроблено та затверджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. У 2001 році на цій земельній ділянці був збудований гараж за вказаною адресою, відповідно до будівельного паспорта, виданий відділом архітектури і будівництва Сумської РДА.

Посилаючись на те, що він позбавлений можливості здати в експлуатацію побудований ним гараж за вищевказаною адресою, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 з погребом та оглядовою ямою, розташований за адресою: « АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,0030 га (кадастровий номер :13:003:0165).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 з погребом та оглядовою ямою, розташований за адресою: « АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0, 0030 га ( кадастровий номер :13:003:0165).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна інспекція архітектури та містобудування України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що визнання права власності на самочинно будівництво може здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Зазначає, що заява позивача, подана ним 22 липня 2022 року була розглянута, як звернення громадян та не може розцінюватися, як відмова у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва.

Вказує на відсутність у позивача, як документів, що надають йому право виконувати будівельні роботи, так і документів, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, визначені ст.ст. 27, 29-31, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Безугла К.В., посилаючись на законність висновків суду першої інстанції, просить рішення суду залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги, без задоволення. При цьому вказує на те позивач позбавлений можливості ввести в експлуатацію самочинно побудований гараж та зареєструвати право власності на нього без судового рішення.

Від Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області надійшов лист, в якому просить провести розгляд справи за відсутності представника, при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача адвоката Безуглої К.В., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2001 року рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району позивачу було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0030 га, для будівництва індивідуального гаражу, яка знаходиться в с. Косівщина, Сумського району Сумської області, кадастровий номер :13:003:0165. На підставі цього рішення ОСОБА_1 у 2007 році видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ №198836 (а.с. 6).

Відділом архітектури і будівництва Сумської РДА був розроблений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки наданої індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , який зареєстровано в книзі реєстрації під №113 від 15 жовтня 2001 року (а.с. 8-11).

Рішенням виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області від 01 лютого 2022 року за № 35 присвоєно адресу гаражу, що знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0030 га ( кадастровий номер :13:003:0165), що належать гр. ОСОБА_1 : « АДРЕСА_1 » ( а.с.12).

Згідно даних технічного паспорта від 24 червня 2022 року на гараж за адресою гаражно-будівельний масив АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », гараж № НОМЕР_1 , вказано, що гараж А-1 з підвалом п/д, рік спорудження 2002, бетон, загальною площею 26,4 кв.м. (а.с. 13-15).

Відповідно до довідки № 867-1-11/21 від 29 листопада 2021 року виданої ДП «БТІ Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради інвентаризаційна справа за адресою АДРЕСА_1 в архіві інвентаризаційних справ Сумського району Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, станом на 29 грудня 2021 року відсутня ( а.с.19).

Рішенням № 63926174 від 21 червня 2022 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 . Степанівської селищної ради відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на гараж, що розташований АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 0:13:003:0165 за суб`єктом ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта/ НОМЕР_2 ( а.с.20).

Листом від 27 липня 2022 року Державна інспекція архітектури та містобудування України, у відповідь на звернення ОСОБА_1 , що надійшло 22 липня 2022 року, роз`яснено порядок прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом самочинно збудованого гаражу ( а.с.21-22)

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині 2 статті 331 ЦК Українивказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зістаттею 392 ЦК Українивласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюютьсястаттею 376 цього Кодексу(ч.ч. 2-4 ст.375 ЦК України).

Частинами 2, 3, 5 статті 376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 640/10719/17 (провадження № 61-4449св19) зроблено висновок, що «суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14, від 16 травня 2019 року у справі № 446/1654/11 (провадження № 61-10359св18), а також у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 28 січня 2015 року у справі 6-225цс14».

Позивач стверджує, що він позбавлений можливості вирішити питання введення в експлуатацію гаража, збудованого ним у 2002 році на належній йому на праві власності земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, на підставі будівельного паспорту у позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбаченихстаттею 31цього Закону.

Частинами 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбаченихстаттею 31цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Згідно п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ №641 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Виходячи з приписів п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільвого призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;

збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Тобто, положеннями вказаного закону передбачена можливість введення в експлуатацію та, відповідно, узаконення самочинно побудованого в період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року нерухомого майна у позасудовому порядку, а саме шляхом звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю із відповідною заявою, яким приймається рішення за результатами проведення технічного обстеження цього об`єкта.

Суд своїм рішенням не може підміняти дії та рішення інших органів державної влади, вчинення яких входить в компетенцію останніх, зокрема, вирішення технічних питань - прийняття в експлуатацію будівель та споруд.

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутністьдають підстави вважати про наявність спору про право.

Разом з тим, позивачем не було надано доказів на підтвердження звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення в експлуатацію побудованого ним у 2002 році гаража та прийняття ним рішення, з якого вбачається саме спір про право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

З наданої Державною інспекцією архітектури та містобудування України відповіді слідує, що ОСОБА_1 звертався до інспекції з приводу надання йому роз`яснення щодо порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаража. Надана інспекцією відповідь, не є рішенням про відмову у прийнятті цього нерухомого майна в експлуатацію та не свідчить про наявність спору про право позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що будівництво гаража відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам і державним стандартам. Розроблений ФОП ОСОБА_3 27 червня 2022 року технічний паспорт гаража не є таким доказом.

Таким чином, беручи до уваги те, що по справі не зібрано доказів на підтвердження існування, на час звернення до суду з позовом, спору про право позивача на введення в експлуатацію збудованого ним гаража, колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити. Позивач не позбавлений можливості вирішити питання введення в експлуатацію цього нерухомого майна в позасудовому порядку.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, на підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України належить стягнути судовий збір у розмірі 1488 грн 60 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 2, 4, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної інспекціїархітектури тамістобудування України1488гривень 60 копійок судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 лютого 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...