Провадження № 22-ц/801/1415/2023
Провадження № 22-ц/801/1416/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 рокуСправа № 127/14564/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Білоус - Литвиненко Ларисою Олександрівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2023 року, повний текст складено 11 травня 2023 року, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, ухвалені у складі судді Вохмінової О. С. в м. Вінниця,-

в с т а н о в и в :

11 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у якому висувала вимогу стягнути з останнього на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 року по червень 2022 року в розмірі 120 191 грн 81 коп.

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року.

Від шлюбу у сторін є дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Аліменти з відповідача стягнуто на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, яким визначено аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітної плати та інших видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частки від заробітної плати та інших видів доходу відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили. Однак відповідач не сплачує призначені аліменти.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з січня 2019 року до червня 2022 року включно в сумі 82 191 грн 81 коп. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. решті позову відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 730 грн 04 коп.

Рішення мотивовано тим, що відповідач був обізнаний з судовим рішенням про стягнення аліментів та допустив значну заборгованість по їх сплаті, отже у позивачки як одержувача аліментів виникло право на стягнення з відповідача пені як відповідальності за прострочення сплати аліментів, яка не може перевищувати заборгованості по аліментах. В наданому суду розрахунку заборгованість по аліментах станом на 01 липня 2022 року становить 120 191 грн 81 коп., однак, суд першої інстанції також врахував сплачені відповідачем 38 000 грн, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України місцевий суд дійшов висновку про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 82 191 грн 81 коп.

09 травня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 120 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, 09 червня 2023 року ОСОБА_2 діючи через свого представника адвоката Білоус-Литвиненко Л. О., подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки за період з січня 2019 року до червня 2022 року включно в сумі 82 191 грн 81 коп та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у відповідача не було умисного ухилення від сплати аліментів та він сплачував їх протягом періоду, за який позивач хоче стягнути пеню. Зауважує, що йому не було відомо про рішення, яким з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки та дружини, однак, коли стало відомо про таке рішення, ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення від 15 вересня 2015 року та 30 червня 2022 року йому було поновлено строк на оскарження вищевказаного рішення. Тобто до червня 2022 року ОСОБА_2 не знав точний розмір аліментів, які мав сплачувати та вносив кошти на свій розсуд. Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність офіційного працевлаштування відповідача та окупацію території Київської області в період з 24 лютого 2022 року до 31 березня 2022 року, що ускладнювало сплату аліментів.

19 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість та зазначаючи про те, що відповідач знав про заборгованість по сплаті аліментів, а погашення заборгованості після звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення пені не є підставою для відмови у її стягненні.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою сторін по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 19 травня 2015 року (а. с. 7);

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано;

- заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1 /3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частки від заробітної плати та інших видів доходу відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили (а. с. 8-9);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року ОСОБА_2 поновлено строк на перегляд вищевказаного заочного рішення. Заяву про скасування заочного рішення залишено без задоволення (а. с. 74).

- як вбачається із листа відділу ДВС Ірпінського МУЮ від 24 червня 2022 року: «07 жовтня 2015 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 48945606 про стягнення аліментів на утримання дитини, яку направлено сторонам виконавчого провадження для відома.

25 січня 2019 року до відділу надійшла заява стягувача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим державний виконавець прийняв постанову про скасування заходів примусового виконання та виключив ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників.

14 січня 2022 року в зв`язку з відсутністю відомостей про сплату аліментів, державним виконавцем нараховано ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів та внесено відповідну інформацію до Єдиного реєстру боржників.

18 січня 2022 року до державного виконавця звернувся боржник ОСОБА_2 та надав інформацію про сплату аліментів безпосередньо стягувачу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим було перераховано заборгованість зі сплати аліментів та встановлено, що станом на 01 січня 2022 року розмір заборгованості становить 91 077 грн 83 коп» (а. с. 10).

- станом на 01 липня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів становила 120 191 грн 81 коп, що підтверджується розрахунком державного виконавця Дяченка Є. В. (а. с. 11).

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2023 року ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця при здійсненні примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. Скаргу ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірними дії головного державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченка Є.В. щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості за аліментами платежів, здійснених боржником на рахунок стягувача в розмірі 38 000 грн. Зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48945606 з урахуванням сплаченої ним суми в період з січня 2019 року по грудень 2021 року в загальному розмірі 38 000 грн (а. с. 72-74).

- 05 квітня 2023 року заборгованість була повністю погашена відповідачем (а. с. 102).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказав, що тлумачення ст. 8СК України та ч. 1 ст. 9ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідним є існування одночасно таких умов:

- наявність заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України;

- винні дії особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

В справі, що розглядається, аліменти були стягнуті заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідач ОСОБА_2 отримував заочне рішення, був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, тощо.

Натомість, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року ОСОБА_2 поновлено строк на перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року. Заяву про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

У відповідності до ст. 284 ЦПК України, строк для подання заяви про перегляд заочного рішення становить 30 днів з дня його проголошення.

Звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення в червні 2022 року ОСОБА_2 просив поновити строк на подання такої заяви, оскільки в судове засідання він не викликався, про розгляд справи не знав, а дізнався тоді, коли було накладено арешт на його рахунки в 2022 році. Вінницький міський суд Вінницької області розглянув клопотання про поновлення строку, в ухвалі від 30 червня 2022 року по справі №127/13730-15-ц (а. с. 74) визнав, що причини пропуску строку зі зверненням із заявою про перегляд заочного рішення є поважними та поновив такий строк.

Відтак, апеляційний суд висновує, що це свідчить доказом того, що ОСОБА_2 до 2022 року не знав про існування судового рішення про стягнення аліментів.

Підставою для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суд вказав те, що в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що в 2019 році державним виконавцем було прийнято постанову про заборону виїзду за кордон у зв`язку з наявністю боргу зі сплати аліментів. Твердження ОСОБА_2 , що він мав домовленість із позивачем про часткову сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини та з 2019 року по 2022 рік частково сплачував аліменти на утримання дитини, не доведені в ході розгляду справи. Крім того, зазначені відповідачем обставини не підтверджують його необізнаність про наявність рішення суду від 15 вересня 2015 року про стягнення аліментів.

Проте, такий висновок суду не можу слугувати преюдицією в даній справі для твердження про те, що ОСОБА_2 було відомо про судове рішення про стягнення аліментів. Суд першої інстанції помилково в основу свого рішення.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Про це йдеться також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц.

Отже, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року у справі №127/13730/15-ц не встановлено преюдиційні факти для вирішення даної справи, а мотиви цього судового рішення, як уже зазначено вище, не є преюдицією та, на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не можуть бути покладені в основу рішення по справі, яка розглядається.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_2 добровільно сплачував аліменти за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року в сумі 38 000 грн., стягувач ОСОБА_1 впродовж цього часу жодних претензій ні до боржника, ні до державного виконавця з приводу стягнення аліментів не в повному обсязі, не заявляла.

Таким чином, апеляційний суд виснує, що доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідний період утворилася з вини платника аліментів, матеріали справи не містять.

Відтак доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а судове рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, без повного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційними судом дано оцінку основним доводам відповідача та позивача.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, то підлягає до скасування і додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, яке стосується вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою ОСОБА_1 : підстав для стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу немає, так як заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПКУ, з урахуванням того, що заявлений ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає, понесені нею судові витрати слід залишити за нею, а враховуючи, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, апеляційний суд приходить до висновку, що судові витрати ОСОБА_2 в апеляційній інстанції слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Білоус - Литвиненко Ларисою Олександрівною, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2023 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Судові витрати, понесені сторонами, залишити за ними.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук