ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1033/23 Справа № 193/158/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №193/158/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», третя особа Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року (суддя Шумська О.В.),

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «КСГ «Дніпро», третя особа: КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 7,850 гектарів, розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0095. 03 травня 2012 року між нею та ТОВ «Степове» укладено договір оренди земельної ділянки б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 надала в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 7,850 га на строк 5 років. Державна реєстрація договору оренди б/н від 03 травня 2012 року у відділі Держземкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області було проведено 31 липня 2012 року за №01695. Під час отримання орендної плати за 2017 рік позивачці стало відомо, що орендну плату за 2017 рік виплатило ТОВ «КСГ «Дніпро», з яким у позивачки не було ніколи ніяких правовідносин. З метою встановлення належного користувача вказаної земельної ділянки, представник позивачки звернувся у жовтні 2017 року до ТОВ «Степове» в с.Перше Травня Софіївського району де йому повідомили, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Степове» 06 жовтня 2016 року було достроково розірвано договір оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року, про що складена угода, яка підписана сторонами, та в цей же день 06 жовтня 2016 року між позивачкою та ТОВ «КСГ«Дніпро» укладено договір оренди земельної ділянки б/н строком на 7 років, який 02 грудня 2016 року було зареєстровано реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за номером запису про інше речове право 17825085. Строк дії договору оренди земельної ділянки до 02 грудня 2023 року. Також повідомили, що між позивачкою та ТОВ «КСГ«Дніпро» 14 вересня 2017 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року, яку 08 жовтня 2017 року було зареєстровано реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, якою строк дії договору оренди земельної ділянки зазначено до 31 грудня 2024 року, тобто продовжено ще на один рік. Надані позивачці: копія угоди від 06 жовтня 2016 року про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року, копія договору оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року та копія додаткової угоди від 14 вересня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року нею не підписувались і всі вони містять різний рукописний підпис від її імені виконаний сторонніми особами. Вважає, що зазначений договір оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року, зареєстрований 02 грудня 2016 року реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за номером запису про інше речове право: 17825085, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «КСГ «Дніпро» з порушенням вимог, встановлених частинами 1, 3 статті 203 ЦК України і є таким, що порушує її права на володіння, розпорядження своїм майном, тому просила суд визнати його недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті спадщину прийняла її сестра ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», третя особа: Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації - задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року укладений між ОСОБА_2 і ТОВ КСГ«Дніпро» та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «КСГ«Дніпро», який зареєстровано реєстратором КП Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області 02 грудня 2016 року за номером запису про інше речове право 17825085.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ТОВ «КСГ «Дніпро» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Посилаючись на норми ЦПК України зазначає, що у випадку, коли сторона не виявила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Також, посилаючись на практику Верховного Суду, вважає, що у позові має бути відмовлено з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Від позивачки відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «КСГ «Дніпро» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника, доводи апеляційної скарги підтримує та просить скаргу задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Представник третьої особи КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS-повідомлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №049131, виданого 12 травня 2005 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 28-р від 30 січня 2004 року, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 7,850 гектарів, розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0095 (а.с 7).

03 травня 2012 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Степове» укладено договір оренди земельної ділянки б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 надала ТОВ «Степове» в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,850 га на строк 5 років, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 049131 (а.с. 8- 10).

Державну реєстрацію договору оренди б/н від 03 травня 2012 року проведено відділом Держземкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області було 31 липня 2012 року за № 01695 (а.с. 9).

З угоди про розірвання договору оренди від 06 жовтня 2016 року вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року було розірвано та укладено новий договір від 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро» терміном на 7 років (а.с.16, 12-15).

Додатковою угодою від 14 вересня 2017 року змінено строк дії договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року до 31 грудня 2014 року (а.с. 18).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 61).

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 7,850 га, кадастровий номер :02:005:0095, що розташована на території Дніпропетровської області Софіївського району Першотравенської сільської ради, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №049131, виданого 12 травня 2005 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №28-р від 30 січня 2004 року (а.с. 101).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте, таке рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір орендиземлі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У частині 1 статті 230 ЦК України зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із частиною 1 статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, потрібно довести, по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «КСГ «Дніпро», та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки б/н від 06 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «КСГ «Дніпро», який зареєстровано реєстратором КП Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області 02 грудня 2016 року за номером запису про інше речове право 17825085, з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України.

Оцінивши подані учасниками справи докази за правилами статті 89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про невстановлення підстав для визнання оспорюваного договору оренди недійсним за статтею 230 ЦК України, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами факт непідписання нею спірного договору, тоді як наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести саме та особа, яка діяла під впливом обману.

Позивачка не оспорювала факт належності їй цього підпису, а також те, що протягом періоду дії договору вона отримувала орендну плату, що свідчить про обізнаність позивачки про природу, зміст оспорюваного правочину та його виконання сторонами. Клопотань про призначення почеркознавчої експертизи стороною позивача заявлено не було.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) за позовом про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними суди встановили, що оспорювані договори позивач не підписував, про що свідчать висновки судово-технічної та почеркознавчої експертиз. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма права кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Водночас Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. З наведених підстав суд касаційної інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 385/344/16-ц (провадження № 61-24602св18) за позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки суди встановили, що оспорюваний договір позивач не підписував, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи. Верховний Суд зазначив, що якщо сторони не досягли згоди з приводу усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Врахувавши висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), Верховний Суд дійшов переконання, що оспорюваний договір оренди землі є неукладеним, тому у задоволенні позову потрібно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. Суд роз`яснив, що за наявності для того підстав позивач не позбавлена права пред`явити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права.

Верховний Суд у справі, що переглядається, врахував, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зроблено висновок про те, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації задоволенню не підлягають.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», третя особа Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації.

За таких обставин, рішення суду першої інстанцій не відповідає вимогам закону та суперечать обставинам, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», яким за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 2114,40 грн, відповідно до положень статті 141, 452 ЦПК України, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2114,40 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро» задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», третя особа Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро», , судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2114,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста