Справа №490/6790/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1172/23
Постанова

Іменем України

13 листопада 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 17 серпня 2023 року, повний текст складений 28 серпня 2023 року головуючим суддею Гуденко О.А., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Центральний ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Центральним районним судом м. Миколаєва 21 жовтня 2019 року ухвалено рішення, яким з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (справа №490/6692/19).

Вказане судове рішення перебуває на примусовому виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № 61221259.

ОСОБА_4 не сплачує аліменти, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої за період з 25 липня 2019 року по 01 вересня 2020 року склав 39 387 грн.

Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, позивачка просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 25 липня 2019 року по 01 вересня 2020 року у розмірі 1 % суми несплачених аліментів, розмір якої склав 39 387 грн.

У подальшому, позивачка неодноразово змінювала розмір позовних вимог та остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період із 25 липня 2019 року по 01 квітня 2023 року у розмірі 68 472 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року в розмірі 9503 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то він є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність вини в несплаті (не повній сплаті) аліментів. Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 до грудня 2020 року не було відомо про наявність заочного судового рішення про стягнення аліментів на користь позивачки та про його примусове виконання. У подальшому, відповідач скористався своїм правом на оскарження рішення суду, відтак обов`язок сплачувати аліменти в примусовому порядку виник у нього у квітня 2021 року. Після чого відповідач вжив заходів щодо встановлення порядку їх сплати, звернувшись до позивачки за отриманням банківських реквізитів для перерахування коштів, отримавши їх у червні 2021 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що не з вини ОСОБА_4 виникла заборгованість по аліментам до червня 2021 року, тому відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення пені за період з 25 липня 2019 року по 01 червня 2021 року.

Суд першої інстанції зазначив, що право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів виникло у позивачки починаючи з червня 2021 року, посилався на те, що ОСОБА_4 сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яку під час розгляду справи судом першої інстанції частково погашено у розмірі 79 500 грн.

Розмір несплаченої заборгованості по аліментам відповідно до розрахунку позивачки, який не оспорювався відповідачем, станом на 01 квітня 2023 року становив 9053 грн.

Відповідно до розрахунку пені, наданого позивачкою, який теж не спростовано стороною відповідача, розмір неустойки на вказаний період становив 68 472 грн.

Разом із цим, обчислюючи розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції, врахувавши положення частини першої статті 196 СК України, згідно з якою розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів, уважав, що сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 9053 грн, що відповідає загальному розміру заборгованості по аліментам станом на 01 квітня 2023 року, визначеного позивачкою у розрахунку заборгованості і не спростованого відповідачем.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення районного суду і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі стягнувши із ОСОБА_4 пеню (неустойку) за несвоєчасно сплачені аліменти, за період з 25 вересня 2019 року по 01 квітня 2023 року, в розмірі 68472 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача у простроченні сплати аліментів з 25 липня 2019 року по 01 червня 2021 року.

Зазначає, що жодного періодичного платежу зі сплати аліментів відповідач вчасно не здійснив.

Крім того, при здійсненні розрахунку пені суд неправильно застосував норму статті 196 СК України та врахував сукупний розмір заборгованості із початку червня 2021 року по квітень 2023 року, а не розмір заборгованості за період з 25 липня 2019 по квітень 2023 року. Зазначає, що обмежувальний розмір пені має становити сукупну заборгованість саме за вказаний період згідно наданого нею розрахунку.

06 листопада 2023 року на адресу апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення суду 21 листопада 2019 року було видано виконавчий лист і постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук О.О. від 14 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61221259.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником ОСОБА_4 за період з липня 2019 року по листопад 2020 року становив 48 677 грн.

Судом також встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2020 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 490/6692/19 і лише 17 грудня 2020 року ознайомився зі справою.

23 грудня 2020 року йому було надано ідентифікатор доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Центральному ВДВС.

06 січня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного судового рішення про стягнення аліментів на користь позивачки і ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2019 року залишено без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції в ухвалі Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року, докази вручення оскаржуваного заочного рішення ОСОБА_4 протягом 30 днів з дня його проголошення в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_4 оскаржив заочне судове рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки в апеляційному порядку і постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року - змінено в частині розміру стягнутих аліментів. Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , з 3000 грн до 2000 грн.

16 квітня 2021 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_2 лист з проханням надати реквізити банківського рахунку на який він би міг сплачувати аліменти.

Також, відповідач звернувся в суд із заявою в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий 14 січня 2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва на виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2021 року заява ОСОБА_4 була задоволена, а виконавчий лист від 14 січня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

08 червня 2021 року ОСОБА_4 отримав відповідь з наданими позивачкою реквізитами для сплати аліментів, і 12 червня 2021 року вперше сплатив на її рахунок кошти у розмірі 1500 грн.

З моменту ухвалення судового рішення Миколаївським апеляційним судом за наслідками перегляду заочного рішення від 21 жовтня 2019 року та отримання від позивачки банківських реквізитів, відповідач почав сплачувати аліменти. Так, 19 липня 2021 року перерахував 8 000 грн, в серпні 2021 року - 4 000 грн, в вересні 2021 року 4990 грн, 08 та 13 жовтня 2021 року - 2000 та 5 000 грн, загалом 7 000 грн, в листопаді 2021 року по 2000 грн, загалом 4 000 грн, в грудні 2021 року - 15 000 грн, в лютому 2022 року 10 000 грн, в квітні 2022 року 8000 грн, в липні 2022 року 7000 грн, в листопаді 2022 року 4000 грн, в грудні 2022 року- 6000 грн, в квітні 2023 4000 грн.

Постановою державного виконавця від 03 листопада 2021 року було закінчено ВП № 61221259, у зв`язку з визнанням Центральним районним судом виконавчого листа від 14 січня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

10 вересня 2021 року ОСОБА_2 отримала новий виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_4 аліментів у розмірі 2000 грн щомісячно та 02 грудня 2021 року звернулася до Центрального ВДВС з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 просила стягнути на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, за період із 25 липня 2019 року по 01 квітня 2023 року, у розмірі 68 472 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав про відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язання по сплаті аліментів оскільки не був обізнаний про наявність заочного судового рішення про стягнення з нього аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду першої інстанції.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Суд, проаналізувавши наведені вище фактичні обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов`язок останнього сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі в примусовому порядку виник у квітні 2021 року (день постановлення судового рішення Миколаївським апеляційним судом). До вказаного часу ОСОБА_4 не було відомо про необхідність сплати аліментів, він не знав про існування, як судового рішення, яке було ухвалено (заочно) у відсутність відповідача про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів. У подальшому, щоб дізнатися розмір необхідних до сплати аліментів, ознайомився з заочним судовим рішенням, матеріалами справи та виконавчого провадження. Після чого, скориставшись своїм правом оскаржив заочне судове рішення.

Відразу після перегляду Миколаївським апеляційним судом заочного судового рішення, відповідач вжив заходів щодо встановлення порядку сплати аліментів, звернувшись до позивачки за отриманням банківських реквізитів для перерахування коштів, і отримавши відповідь з наданими позивачкою реквізитами, у червні 2021 року почав сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено судовим рішенням, таким чином сплачував як поточні платежі так і погашав заборгованість за попередні періоди.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, за період із 25 липня 2019 року по червень 2021 року, а отже відсутні підстави для нарахування пені на суму заборгованості за вказаний період.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно визначено період, за який підлягає стягненню пеня.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відсутності вини відповідача в несплаті аліментів, за період з 25 липня 2019 року по 01 червня 2021 року, є безпідставними.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання тощо).

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Та обставина, що ОСОБА_4 , дізнавшись про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів в серпні 2021 року, в момент, коли стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом при наявності обмеження, а в подальшому скористався своїм правом та вчиняв дії щодо ознайомлення із матеріалами судової справи, виконавчого провадження, оскарження заочного судового рішення, не свідчить про винні дії, що призвели до виникнення заборгованості.

Крім того, судом було установлено, що відповідач частково сплачував заборгованість по аліментам за новим виконавчим листом, і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції повністю погасив заборгованість по аліментах, свідчить про відсутність у ОСОБА_4 умислу на ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.

Щодо стягнення неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів, за період з червня 2021 року по 01 квітня 2023 року, колегія виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів, за період з червня 2021 року по 01 квітня 2023 року, виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з того, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів. При цьому суд врахував, що відповідач повинен був сплатити аліменти, в загальному розмірі 88 451 грн 61 коп., всього сплатив 79 500,00 грн., взяв до уваги, що сукупний поточний розмір заборгованості, станом на 01 квітня 2023 року, становив 9053 грн, та посилаючись на те, що розмір пені не повинен перевищувати 100% заборгованості, стягнув 9053 грн неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Колегія суддів, приймаючи до уваги квитанції про сплату аліментів, розрахунок заборгованості по аліментах, який визначений позивачкою і не спростований відповідачем й існував на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, не погоджується з висновком суду першої інстанції у частині обчислення розміру неустойки.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

При здійсненні часткових платежів аліментів, грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

З розрахунку заборгованості та квитанцій про сплату аліментів, убачається, що за період, з червня 2021 року по квітень 2023 року, ОСОБА_4 були здійснені часткові платежі, які за наявності заборгованості зі сплати аліментів, зараховувалися на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередніх місяцях, починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Так, погашення заборгованості по аліментах за червень відбулося 15 лютого 2021 року; за липень, серпень, вересень, жовтень 2021 року - 23 лютого 2022 року; за листопад, грудень 2021 року, січень, лютий 2022 року 05 квітня 2022 року; за березень, квітень, травень 2022 року 07 липня 2022 року; за червень 2022 року, аліменти частково, у розмірі 1000 грн були сплачені 07 липня 2022 року, а інша частина у розмірі 1000 грн - 21 листопада 2022 року; за липень 2022 року 21 листопада 2022 року; за серпень 2022 року 1000 грн сплачено 21 листопада 2022 року, а іншу частину у розмірі 1000 грн сплачено 26 грудня 2022 року; за вересень, жовтень, листопад 2022 року 26 грудня 2022 року; за грудень 2022 року, січень 2023 року 28 лютого 2023 року; за лютий, березень 2023 року аліменти на момент розгляду справи судом першої інстанції сплачені не були.

Таким чином, за поточні місяці виникала заборгованість зі сплати аліментів у відповідному розмірі і її загальний розмір за період 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року склав 44 000 грн, що не було враховано судом при визначенні розміру неустойки.

Отже, кількість прострочених днів із 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року становить 2178 днів.

Розмір неустойки (пені) становить 40 060 грн, з яких за:

червень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 4600 грн (2000 х 230 х 1 %);

липень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 4140 грн (2000 х 207 х 1 %);

серпень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 3520 грн (2000 х 176 х 1 %);

вересень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 2920 грн (2000 х 146 х 1 %);

жовтень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 2300 грн (2000 х 115 х 1 %);

листопад 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 2520 грн (2000 х 126 х 1 %);

грудень 2021 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1900,00 грн (2000 х 95 х 1 %);

січень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1280,00 грн (2000 х 64 х 1 %);

лютий 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 720,00 грн (2000 х 36 х 1 %);

березень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1960,00 грн (2000 х 98 х 1 %);

квітень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1360,00 грн (2000 х 68 х 1 %);

травень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 740,00 грн (2000 х 37 х 1 %);

червень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1510,00 грн = 70,00 грн (1000 х 7 х 1 %) + 1440,00 грн (1000 х 144 х 1 %);

липень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 2260,00 грн (2000 х 113 х 1 %);

серпень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1990,00 грн = 820,00 грн (1000 х 82 х 1 %) + 1170,00 грн (1000 х 117 х 1 %);

вересень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1740,00 грн (2000 х 87 х 1 %);

жовтень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1120,00 грн (2000 х 56 х 1 %);

листопад 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 520,00 грн (2000 х 26 х 1 %);

грудень 2022 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 1180,00 грн (2000 х 59 х 1 %);

січень 2023 року - розрахунок пені з урахуванням часткових платежів становить 560,00 грн (2000 х 28 х 1 %);

лютий 2023 року - розрахунок пені становить 620,00 грн (2000 х 31 х 1 %);

березень 2023 року - розрахунок пені становить 600,00 грн (2000 х 30 х 1 %);

Отже, з ОСОБА_4 підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року у розмірі 40060 грн.

Оскільки розмір пені за період з 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року (22 місяці) є меншим, ніж розмір заборгованості за аліментами, на яку вона нараховується за цей період, тому підстав для її зменшення немає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував правило, наведене у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), однак не розмежовував сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певні місяці, на які вона нараховується, тому помилково визначив розмір неустойки (пені) в сумі 9503 грн, при цьому виходячи із суми заборгованості по аліментах, яка станом на 01 квітня 2023 року становила 9503 грн.

З огляду на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягає зміні, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

З огляду на наведене, пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_4 у дохід держави необхідно стягнути 628 грн 06 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 942 грн 08 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а всього 1570 грн 14 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2023 року в частині розміру стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2021 року по 01 квітня 2023 року, у розмірі 40 060 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1570 грн 14 коп. судового збору.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Відновити дію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2023 року, зупиненого на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 15.11.2023 р.