Дата документу 08.11.2023 Справа № 317/3250/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/3250/21 Пр. № 22-ц/807/1809/23 Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 2-9), в якому просив: - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 та зобов`язати повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,5390 га, кадастровий номер :02:001:0010, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, право власності на яку належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 175111 від 12.08.2010, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 49, та оригінал вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 175111 від 12.08.2010 року; - скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 27.10.2014 року, укладеного від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_3 про право ОСОБА_3 на оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,5390 га, кадастровий номер :02:001:0010, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, проведену Запорізьким районним управлянням юстиції 04.11.2014 року за номером 7500644.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,5390 га, кадастровий номер :02:001:0010, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. 13.04.2012 позивач уповноважив ОСОБА_3 , а також близьких до ОСОБА_3 осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укласти від його імені договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки, для чого видав цим особам довіреність від 13.04.2012, зареєстровану в реєстрі за № 1681, та передав відповідачу оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 175111 від 12.08.2010. На видачі вказаної довіреності наполягла відповідач, запевнивши позивача, що вона знайшла орендаря, який готовий укласти договір оренди належної позивачу земельної ділянки та в підтвердження реальності свого наміру вже передав ОСОБА_3 передплату за оренду земельної ділянки на декілька років наперед. Отже, в день видачі довіреності, відповідач передала позивачу ці грошові кошти. У 2020 році позивач неодноразово зв`язувався з ОСОБА_3 та вимагав надати йому примірник договору оренди належної позивачу земельної ділянки, повернути йому оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, який він надав їй 13.04.2012 для укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, та сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою невідомим йому на той час орендарем, оскільки ОСОБА_3 не повідомила позивача з ким саме уклала договір оренди землі. Проте, ОСОБА_3 ухилилась від повернення оригіналу державного акту та грошових коштів. Після цього, позивач неодноразово вимагав від відповідача розірвати з орендарем договір оренди землі та повернути належну йому земельну ділянку. Втім, наприкінці 2020 року, відповідач категорично в грубій формі відмовила йому у цьому.Після цього позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, де отримав копію державного акту на право власності на земельну ділянку, та до відділу Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, де йому надали копію договору оренди землі. Ознайомившись з копією договору оренди земельної ділянки, позивач дізнався, що в дійсності договір був укладений 27.10.2014, а не у квітні 2012 року, та стороною цього договору, в якості орендодавця, виступив позивач ОСОБА_1 , а в якості орендаря - ОСОБА_3 . Наведений договір зареєстрований 04.11.2014 Запорізьким районним управлянням юстиції, номер запису 7500644. Позивач стверджує, що вказаний договір оренди земельної ділянки він не підписував, та не укладав. Отже, наведений договір оренди землі від 27.10.2014 є підробленим, в ньому підроблено підпис позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мінгазова Р.В. (т.с. 1 а.с. 26).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 44) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2023 року (т.с. 2 а.с. 13-15) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 20-24) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов позивача у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2724,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 30). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 серпня 2023 року (т.с. 2 а.с. 34), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 35), з урахуванням штату суддів апеляційного суду та навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які також за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року приймають участь у розгляді кримінальних проваджень.

Відповідач ОСОБА_3 у цій справі не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 40-49, 53), у тому числі через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, сторони: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності сторін: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 за присутності представників останніх адвокатів: Слизовської М.Ю. (т.с. 2 а.с. 27) та ОСОБА_6 (т.с. 2 а.с. 51) відповідно.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи позов позивача без задоволення у цій справі, керувався ст. ст. 4, 12, 81, 141, 229, 263-265, 268,289, 354 ЦПК України та виходив із того, що незаконність володіння не встановлена в ході судового розгляду цієї справи; оскільки договір оренди від 27.10.2014 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 площею 8,5390 га. на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області не визнано неукладеним, не підлягає скасуванню державна реєстрація проведена Запорізьким районним управлянням юстиції 04.11.2014 року за номером 7500644.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником єдиної земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (т.с. 1 а.с. 12).

ОСОБА_1 надав генеральну довіреність від 13.04.2012 року на ім`я ОСОБА_3 (відповідач у цій справі), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на право розпоряджатись усім належним йому майном, у тому числі «…укладати всі дозволені законом угоди, …здавати та приймати в оренду земельні ділянки, …розписуватись за нього…», яка була ним скасована лише 21.01.2021 року (т.с. 1 а.с. 14-15,123).

Позивач ОСОБА_1 13.04.2012 року у присутності ОСОБА_5 і ОСОБА_7 дав розписку ОСОБА_3 про те, що він отримав орендну плату за земельний пай за сорок дев`ять років в сумі 40 (сорок) тисяч гривень (копія т.с. 1 а.с. 122, оригінал якої досі зберігається на руках відповідача ОСОБА_3 та який був наданий представником останньої - адвокатом Василега І.М. апеляційному суду для огляду у даному судовому засіданні 08.11.2023 року та відповідність якому копії на т.с. 1 а.с. 122 було посвідчено у цій справі суддею-доповідачем після огляду у даному судовому засіданні оригіналу).

Договір оренди вищезазначеної належної позивачеві земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області,

- укладений 27.10.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 (копія т.с. 1 а.с. 10-11, 87-97),

- та зареєстрований 04.11.2014 року (витяг про державну реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2014 року (копія т.с. 1 а.с. 104-105),

- та відповідно, який набрав чинності з 04.11.2014 року,

- та який був чинним та дійсним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції і є таковим на час перегляду цієї справи апеляційним судом (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані, а саме: рішення будь-якого суду про розірвання чи визнання недійсним вказаного договору оренди землі тощо).

- підписав не ОСОБА_1 (інший письмовий доказ у цій справі - висновок судового експерта Іваненко Тетяни № СЕ-19/108-22/10701-ПЧ від 16.09.2022 року на підставі постанови про призначення судової почеркознавчої експертизи від 13.08.2022 року, винесеної дізнавачем сектору дізнання відділу поліції № 6 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Михайличенком Д.Ю., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 18.05.2021 року за № 0000016 т.с. 1 а.с. 178-181: 1. підпис в стовпчику «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» рядку «__/Л.Д. Овсяніков/» договору оренди землі від 27 жовтня 2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 ,2. Підпис у сплвпчику «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» рядку «___/Л.Д. Овсяніков/» акту визначення в натурі меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 ),

- свідок ОСОБА_5 (довіреність т.с. 1 а.с. 13) у суді першої інстанції (розписка та присяга свідка т.с. 2 а.с. 1 у судовому засіданні 06.06.2023 року (протокол судового засідання т.с. 2 а.с. 2-3) та звукозапис судового засідання (диск із звукозаписом наявний у матеріалах цієї справи) повідомив, що він обіймає посаду виконавчого директора Агрофірми «Славутич», працює у фірмі з 1996 року разом з ОСОБА_1 та колишнім директором ОСОБА_8 (чоловік ОСОБА_3 ). У 2012 році до них почали звертатись багато людей з пропозиціями викупити належні їм земельні ділянки (паї). Тоді Закон не дозволяв проводити купівлю-продаж паїв, у зв`язку з чим було прийнято рішення оформлювати довгострокові договори оренди. При цьому, з людьми розраховувались по різному, комусь сплачували відразу усю суму, а комусь частково. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією оренди належної йому земельної ділянки строком на 49 років, на що ОСОБА_3 погодилась. Після чого свідок ОСОБА_5 та ОСОБА_1 поїхали до приватного нотаріуса Карташової Т.М., де ОСОБА_1 оформив довіреність на свідка, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на право розпорядження належним йому майном. Після чого з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок за весь час оренди, про що він надав відповідну розписку. На питання учасників судового розгляду свідок повідомив, що договір з`явився через 2 роки, оскільки на той час було багато людей, та багато роботи, через що вони встигали лише оформлювати довіреності, а потім почалась революція, і тоді не було відомо як буде розгортатись стан в країні.

- свідок ОСОБА_4 , як свідок, у суді першої інстанції (розписка та присяга свідка т.с. 1 а.с. 236 у судовому засіданні 22.05.2023 року (протокол судового засідання т.с. 1 а.с. 237-238) та звукозапис судового засідання (диск із звукозаписом наявний у матеріалах цієї справи) суду повідомила, що вона є рідною племінницею ОСОБА_3 . У 2012 році ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 приводу оренди земельної ділянки, уклав договір оренди та отримав усю суму орендної плати. Свідок була присутня під час укладання договору оренди та передачі грошей ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_1 договір оренди підписував особисто та надав довіреність на право розпорядження належним йому майном їй, ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 .

Згідно із ст. ст. 3, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

В силу вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно із Законом України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Нормами ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.

Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Кодексу.

Судом першої інстанції було також правильно встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та його представник посилались на ст. 207 ЦК України та стверджували, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею, оскільки ним договір оренди від 27.10.214 особисто не підписувався, а володіння землею відповідачем є незаконним.

Однак, суд першої інстанції правильно не погодився з вказаними доводами сторони позивача у цій справі. Оскільки, під час розгляду цієї справи судом першої інстанції правильно не було встановлено того, що укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, не відповідало волі ОСОБА_1 станом на дату його укладення 27.10.2014 року (державної реєстрації договору оренди землі 04.11.2014 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки 27.10.2014 року (державної реєстрації договору оренди землі 04.11.2014 року) була чинною довіреність видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 13).

При цьому, за змістом вказаної довіреності судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 уповноважив вказаних осіб на право розпоряджатись усім належним йому майном в тому числі укладати всі дозволені законом угоди, зокрема здавати та приймати в оренду земельні ділянки, надавши вказаним особам право розписуватись за нього, про що прямо зазначено у вказаній довіреності (т.с. 1 а.с. 13, зворот).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що договір оренди землі від 27.10.2014 замість ОСОБА_1 підписав ОСОБА_5 , оскільки був на це уповноважений самим ОСОБА_1 .

Наявність волевиявлення ОСОБА_1 підтверджується:

- поясненнями, наданими позивачем у суді першої інстанції у судовому засіданні 25.04.2023 року (протокол судового засідання т.с. 1 а.с. 226-227, диск із звукозаписом даного судового засідання наявний у матеріалах цієї справи), під час якого позивач ОСОБА_1 підтвердив вищевикладені обставини (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), в яких останній повідомив, що бажав продати належну йому земельну ділянку,

- а також наявною розпискою про отримання позивачем орендної плати за 49 років у сумі 40 тисяч грн.(ст. 82 ч. 1 ЦПК України, оригінал якої досі зберігається на руках відповідача ОСОБА_3 та який був наданий представником останньої - адвокатом Василега І.М. апеляційному суду для огляду у даному судовому засіданні 08.11.2023 року та відповідність якому копії на т.с. 1 а.с. 122 було посвідчено у цій справі суддею-доповідачем після огляду у даному судовому засіданні цього оригіналу).

Доводи позивача та його представника з приводу невідповідності розміру орендної плати отриманої позивачем реальною вартістю оренди землі протягом усього часу оренди, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки це не свідчить про безпідставність володіння землею відповідачем, та не є предметом розгляду у цій справі.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в частині витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, оскільки незаконність володіння не встановлена в ході судового розгляду цієї справи.

Оскільки договір оренди від 27.10.2014 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 площею 8,5390 га. на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області не визнано неукладеним, не підлягає скасуванню державна реєстрація проведена Запорізьким районним управлянням юстиції 04.11.2014 року за номером 7500644.

При вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи його позовної заяви у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторони позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

В силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, безпідставними у даному випадку є доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо необхідності застосування судом у цій справі судової практики Верховного Суду в інших справах за участю інших учасників справи на виконання вимог ст. 263 ч. 3 ЦПК України, правовідносини в яких різняться із цією справою за фактичними обставинами.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У разі встановлення відсутності волевиявлення особи на укладання спірного правочину такий договір має бути визнаний недійсним.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачами позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування сторони позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч.2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі залишення без задоволення апеляційної скарги сторони позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.11.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.