Справа № 536/731/23
Провадження № 2/536/421/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява обґрунтована тим, що 24.07.2015 року між ним та відповідачем укладено шлюб.

Позивачем вказано, що за час шлюбу з ОСОБА_2 у них народилася дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначив, що спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя, відносини в сім`ї суттєво погіршились, що призвело до неможливості проживати однією сім`єю. На даний час сімейні стосунки між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначив, що збереження шлюбу суперечить його інтересам.

На підставі викладеного просив ухвалити рішення, яким:

- шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 24.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 591 - розірвати.

18.05.2023 року відповідач до суду подала заяву про надання строку для примирення, в якій заперечувала проти розірвання шлюбу, а тому просила суд надати час для примирення строком на 6 місяців.

13.06.2023 року судом надано строк для примирення терміном на 1 місяць, але примирення не відбулося. Відповідних заяв не надходило.

14.07.2023 року позивач надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2015 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 591.

Сторони мають спільну дитину:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 15.06.2016 року, актовий запис № 301.

Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечить його інтересам, тому наполягав на його розірванні.

Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно із якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частиною 3 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Так, за змістом позовної заяви, ОСОБА_1 заперечує проти збереження шлюбу, оскільки це суперечить його інтересам, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Окрім того, суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є виваженими та свідомими, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, відновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, доходить такого висновку.

Положеннями статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1073 гривні 60 копійок. Водночас, він у позовній заяві просив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести за його рахунок, тому суд вважає за недоцільне призначати стягнення судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 СК України, ст. 76, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 591 розірвати.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський