Ухвала

27 січня 2023 року

м. Київ

справа № 641/3893/20

провадження № 61-12472ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила встановити факт, що на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_3 постійно не проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт, що ОСОБА_3 , спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не прийняв.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 . Після смерті батьків відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 23 травня 1963 року.

Спадкоємцями після смерті батьків є позивач та відповідач. У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші особи, зокрема відповідач, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.

На час відкриття спадщини позивач з батьками були зареєстровані та проживали у вказаному житловому будинку. Відповідач також був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, однак фактично в будинку не проживає більше 10 років.

Зазначала, що під час оформлення спадкових прав їй стало відомо, що відповідач також є зареєстрованим у будинку та вважається таким, що прийняв спадщину.

Встановлення факту неприйняття спадщини позивачу необхідне для спадкування всього майна після смерті батьків. Факт не проживання відповідача за місцем відкриття спадщини підтверджується актами, квитанціями про сплату комунальних послуг та показами свідків. Вважає, що відповідач більше десяти років не проживав у будинку, тому він ще до смерті батьків втратив право користування житловим будинком.

Вказує, що, оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини з фактом постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем, а не з фактом його реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такому, що не проживав зі спадкодавцями, необхідно було у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв.

Також, у липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 03 січня 2020 року до спливу шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , він звернувся до державного нотаріальної контори, проте державний нотаріус повідомила, що він не повинен подавати заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька, оскільки спадкова справа вже заведена, а тому він має звернутися після 31 січня 2020 року із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до частини 1 статті 1298 ЦК України.

Вказував, що зазначений житловий будинок має загальну площу 50,4 кв. м, що є недостатнім для його проживання в будинку з власною сім`єю, тому з розумінням ставлячись до життєвих обставин у житті сестри ОСОБА_1 , він тимчасово проживав за іншою адресою, не змінюючи місця реєстрації.

Оскільки він був зареєстрований за місцем відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, про відмову від прийняття спадщини не заявляв, в установлені законом строки звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте отримав усну відмову державного нотаріуса про прийняття такої заяви, після 31 січня 2020 року знову звернувся до державного нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримав пояснення, що позивач ОСОБА_1 ще не зверталася з такою заявою.

19 травня 2020 року ОСОБА_3 знову звернувся до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте державний нотаріус повідомила йому, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса, у зв?язку з чим відсутні оригінали правовстановлюючих документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса від 26 травня 2020 року № 1421/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку спадщини на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 через відсутність оригіналу документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно.

Вважає, що відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи, в зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 35,7 кв. м, загальною площею 50,4 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Здійснено розподіл судових витрат.

21 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2022 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявникові, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки до скарги не долучено довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження представника Задерей О. В. подавати та підписувати касаційну скаргу від імені заявника ОСОБА_1

06 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема для сплати судового збору та подання нової редакції касаційної скарги з наведенням належних підстав касаційного оскарження судових рішень.

У січні 2023 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 7 563,20 грн, наведено обґрунтування сплаченого судового збору, також подано нову редакцію касаційної скарги.

Як на підставу касаційного оскарження представник заявника посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 717/1470/16-ц, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, 29 вересня 2021 року у справі № 464/566/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 402/438/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); не дослідження письмових доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено клопотання про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, яке фактично не містить обґрунтувань.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що суд касаційної інстанції може розглянути питання щодо одного заходу зупинення оскаржуваного рішення, а саме виконання або його дії. При цьому суд, за наявності підстав, може зупинити дію лише того судового рішення, яке не підлягає примусовому виконанню.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи те, що заявником не наведено достатньо обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваної постанови, тому клопотання представника заявника про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальним є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Витребувати з Комінтернівського районного суду м. Харкова матеріали вищезазначеної цивільної справи № 641/3893/20.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак