ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1906/23

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1336/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 листопада 1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1980.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 листопада 1999 року між сторонами було укладено шлюб, неповнолітніх дітей немає. Указує на те, що впродовж сімейного життя відповідач принижував її та вчиняв фізичне насильство, більше року сторони проживають окремо. Подальше спільне життя вважає неможливим.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 26 листопада 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1980. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_4 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, сплачений позивачкою за подання позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом формально розглянуто справу по суті, оскільки не надано належної оцінки його поясненням про можливість збереження шлюбу, відмовлено у наданні строку на примирення та ухвалено передчасне рішення.

Скаржник звертає увагу на те, що здійснює відновлення будинку, належного позивачці, який зазнав пошкоджень внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, тобто вчиняє дії спрямовані на відновлення сімейних відносин. Вважає, що з нього помилково стягнуто судовий збір у сумі 1 073,60 грн, оскільки він звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційна скарга містить заперечення на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення через її необґрунтованість.

У наданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Кручек О.О., вважаючи рішення суду першої інстанції ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що відповідач проживає у с. Киїнка, а позивачка з донькою, хоча зареєстровані з відповідачем за однієї адресою, але фактично з січня 2022 року по теперішній час проживають у м. Чернігові.

Наголошує на тому, що збереження шлюбу не лише суперечитиме інтересам позивачки, а й загрожуватиме її безпеці, оскільки у 2018 та 2022 роках відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно неї та доньки, і така поведінка продовжується на даний час.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинилися і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тобто його збереження суперечитиме її інтересам.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У справі встановлено, що 26 листопада 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с. 3).

Заявляючи вимоги про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначала, що впродовж сімейного життя відповідач постійно принижував її, вчиняв фізичне насильство, подальше спільне життя з відповідачем вважала неможливим.

ОСОБА_2 , звернувшись із заявою про надання строку на примирення у шість місяців, указував на те, що з 1999 року і до жовтня 2021 року сторони проживали разом, у них відбувалися звичайні сімейні суперечки, але до дружини ні фізичного, ні психологічного насильства не застосовував. Наголошував, що позивачка жодного разу не використовувала право на подачу позову про розірвання шлюбу. Вважав, що вчиняє усі заходи для збереження шлюбу і вважав, що родину можливо зберегти.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 просила розглянути справу без її участі, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе через постійне насилля в сім`ї, що підтверджується рішеннями Чернігівського районного суду Чернігівської області у справах № 748/760/18, № 748/1035/21. Зазначала, що у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебували справи № 2/1154/11, № 2/2515/728/2012 за її позовами до відповідача про розірвання шлюбу.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовлено у зв`язку з тим, що наявність наміру для примирення лише для одного з подружжя без згоди на це іншого подружжя не являється правовою підставою для надання строку для примирення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суд повинен повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати інші обставини життя подружжя.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів враховано наступне.

З 26 листопада 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 тричі зверталася до Новозаводського районного суду м. Чернігова із позовами до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Зокрема, ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2011 року у справі № 2-1154/11, від 18 квітня 2012 року у справі № 2/2515/728/2012, від 01 грудня 2014 року у справі № 751/3154/14 позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду (а.с. 65, 66, 67).

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року у справі № 748/760/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням (а.с. 68). У постанові зазначено, що 11 березня 2018 року близько 22 години, ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , за місцем спільного мешкання, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_6 , під час якої ображав їх, висловлювався нецензурно, чим завдав шкоди їх психічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 вину визнав, каявся у скоєному.

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року у справі № 748/1035/21 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн (а.с. 69). Як встановив суд, 11 березня 2018 року близько 22 години, ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , за місцем спільного мешкання, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_6 , під час якої ображав їх, висловлювався нецензурно, чим завдав шкоди їх психічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 вину визнав, каявся у скоєному.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вважаючи неможливим продовжувати спільне життя.

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже являється таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, наводячи мотиви неможливості збереження родини, які підтверджені належними доказами, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що являється неприпустимим.

Заперечення ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливість примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу являється їх основою.

Доводи заявника на те, що він здійснює відновлення належного позивачці будинку, який зазнав пошкоджень внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, не свідчать про відновлення відносин, притаманних подружжю.

Перевіряючи заперечення скаржника на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про надання строку на примирення, колегія суддів виходить з того, що суд наділений правом, а не обов`язком, надати сторонам строк для примирення, якщо це не суперечитиме інтересам подружжя, їх дітей, моральним засадам суспільства.

При наданні строку для примирення суд має уникати формалізму, що полягає у недопущенні бездумного надання такого строку, коли є дійсні підстави для розірвання шлюбу (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11 травня 2019 року у справі № 605/434/18).

Як свідчать матеріали справи, позов про розірвання шлюбу подано до суду у травні 2023 року, скарга заявника вирішується в суді апеляційної інстанції у листопаді 2023 року, позивачка від заявлених вимог не відмовилася, тобто сторони мали достатньо часу для відновлення сімейних стосунків, чого не відбулося.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції обґрунтовано розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 листопада 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1980.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про неправильність розподілу судового збору за результатом розгляду справи, виходячи з наступного.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю II групи безстроково (а.с. 15), судом першої інстанції помилково стягнуто з останнього на користь позивачки 1 073,60 грн судового збору, сплаченого за подання позову, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, ОСОБА_1 належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. скасувати.

Компенсувати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова