Справа № 161/2835/23
Провадження № 2/161/1566/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря Остимчук О. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Головного управління національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 27 листопада 2012 року звернувся до Володимир-Волинського МВ УМВС із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. На підставі вказаної заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 00000050 від 27 листопада 2012 року. Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області. Крім того, кримінальне провадження неодноразово передавалось до Головного управління національної поліції у Волинській області. Позивач вказує, що Головне управління національної поліції у Волинській області впродовж тривалого часу вчиняє протиправну бездіяльність у розслідуванні зазначеного кримінального провадження. Строк досудового розслідування перевищує будь-які розумні межі здійснення слідства. Така бездіяльність відповідача грубо порушує його права та завдає значної моральної шкоди. Факт протиправної бездіяльності органів досудового розслідування підтверджується судовими рішеннями, ухваленими за результатами розгляду його скарг. Завдання йому моральної шкоди є триваючим та таким, що поглиблюється та спричиняє йому постійні переживання, приниження честі та гідності, відчуття несправедливості та невизначеності, занепокоєння та муки. Внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування, яка продовжується вже 10 років поспіль та полягає в неефективному розслідуванні злочину, порушились його нормальні життєві зв`язки з партнерами та близьким оточенням. Впродовж цього часу він змушений витрачати значні зусилля, захищаючи свої права в суді. Незважаючи на рішення слідчих суддів з вказівкою на неналежне виконання обов`язків слідчих при розслідуванні кримінального провадження № 00000050, вказане кримінальне провадження й досі незакінчене, слідчі дії належним чином не проводяться. Позивач зазначає, що він оцінює розмір завданої йому моральної шкоди в грошовому еквіваленті, що дорівнює 100 000 гривень.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить стягнути з Головного управління національної поліції у Волинській області моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами.

13 березня 2023 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження наявності складу цивільного правопорушення наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, без яких державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Приєднані до позовної заяви ухвали слідчих суддів, що слугують основними аргументами позивача на підтвердження позовних вимог, свідчать лише про забезпечення ОСОБА_1 можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, тобто не є рішеннями, які дають йому право на відшкодування шкоди. На переконання відповідача, факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди не підтверджено жодними доказами, а тому відсутня можливість оцінити характер та обсяг його страждань, тяжкість вимушених життєвих змін та ін. Крім того, заявлена позивачем сума моральної шкоди (100 000 гривень) є необґрунтованою. На підставі наведеного Державна казначейська служба України просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

14 березня 2023 року до суду надійшов відзив від відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області. Відзив обґрунтовано тим, що слідчим СВ Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000050 від 27 листопада 2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням установлено, що в червні 2011 року в місті Володимир-Волинському, ОСОБА_2 під час укладання угоди купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген ЛТ-35», номерний НОМЕР_1 , із ОСОБА_1 , шляхом обману останнього заволодів належним йому грошовими коштами в сумі 80 000 гривень, чим завдав ОСОБА_1 значної матеріальної шкоди. На спростування аргументів позову представник відповідача зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. На думку ГУНП у Волинській області, оскарження позивачем процесуальних рішень органу досудового розслідування свідчить про реалізацію ним передбачених КПК України прав і не є безумовним доказом неправомірності дій чи бездіяльності, як зазначає позивач. Заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. ГУНП у Волинській області звертає увагу, що ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргами неодноразово. З аналізу порядку дій позивача вбачається, що ОСОБА_1 добре обізнаний з процедурою подання скарг та порядком звернення до суду. Отже, позивач був підготовленим до необхідності витрати зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, що виключає стан психоемоційної напруги. Внаслідок неодноразового повторення однотипних дій людина набуває звичку та підвищує емоційний бар`єр вразливості. Орган досудового розслідування має право самостійно визначати порядок організації проведення досудового розслідування, необхідність конкретних слідчих дій та черговість їх проведення. Притягнення слідчого та/або керівника слідчого органу, а також процесуального керівника у кримінальному провадженні до цивільної відповідальності за кожне прийняте рішення, з яким не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на орган досудового розслідування задля прийняття вигідного рішення у будь-який спосіб. Отже, ГУНП у Волинській області діяло правомірно, в межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, і ніяким чином не порушило права та законні інтереси позивача. З огляду на зазначене ГУНП у Волинській області просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

16 березня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наводить свої міркування на спростування відзиву Державної казначейської служби України.

Крім того, 22 березня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ГУНП у Волинській області.

22 березня 2023 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Таку заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що у своєму відзиві на позовну заяву ГУНП у Волинській області цинічно не визнає факту своєї протиправної бездіяльності, не пояснює причин тривалого досудового розслідування та намагається перекласти на нього вину. Такі обставини зумовили посилення його розчарування та зневіру у дієвості закону, а також усвідомлення своєї незахищеності. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просить стягнути з ГУНП у Волинській області 300 000 гривень моральної шкоди.

20 березня 2023 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Шевченко О. О. надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, яке призначено на 25 квітня 2023 року.

Ухвалою судді від 20 квітня 2023 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області в судове засідання у судове засідання не з`явився, будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки представник Головного управління Національної поліції у Волинській області суду не повідомив.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своє клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін представник Державної казначейської служби України Шевченко О. О. мотивувала необхідністю надання пояснень у цій справі. Будь-яких заяв та/чи клопотань, які б свідчили про поважність причин неявки в судове засідання представника відповідача Державної казначейської служби України до суду не надходило.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, строки розгляду справи, а також те, що сторона відповідача завчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення судового засідання та можливість ухвалення рішення у цій справі.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 27 листопада 2012 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення за № 00000050 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. ОСОБА_1 є потерпілим у цьому кримінальному провадженні та має процесуальні права, визначені ст. 56 КПК України (а. с. 9-10).

Досудовим розслідуванням установлено, що в червні 2011 року в місті Володимир-Волинському, ОСОБА_2 під час укладання угоди купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген ЛТ-35», номерний НОМЕР_1 , із ОСОБА_1 , шляхом обману останнього заволодів належним йому грошовими коштами в сумі 80 000 гривень, чим завдав ОСОБА_1 значної матеріальної шкоди.

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого СВ Володимио-Волинського ВП ГУНП у Волинській області виконати вимоги п. 11 ч. 1 ст. 56 КПК України відносно потерпілого ОСОБА_1 та надати йому можливість ознайомитись з матріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення (а. с. 14-15).

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано керівника органу досудового розслідування надати для ознайомлення потерпілому ОСОБА_1 матеріали кримінального провадження № 00000050 від 27 листопада 2012 року. Постановляючи вказану ухвалу слідчий суддя установив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до слідчого судді з приводу оскарження дій чи бездіяльності слідчого, оскаржував процесуальні рішення слідчого та заявляв відвід слідчих (а. с. 11).

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано бездіяльність слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Сидорук О. П. під час досудового розслідування кримінального провадження за № 00000050 від 27 листопада 2012 року, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений строк, зокрема у несвоєчасному та не повною мірою виконанні вказівок слідчого судді та неефективному проведенні досудового розслідування (а. с. 9-10). У цій ухвалі слідчий суддя, зокрема, зазначає, що слідчий неефективно здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, вказівки прокурора та слідчого судді повною мірою не виконані. 21 січня 2019 року слідчий Сидорук О. П. винесла постанову про проведення процесуальних дій на іншій території, доказів направлення постанови для виконання в матеріалах провадження немає. Після вказаного процесуального рішення жодних інших дій у цьому кримінальному провадженні вчинено не було (а. с. 9-10).

Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано бездіяльність слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області під час досудового розслідування кримінального провадження за № 00000050 від 27 листопада 2012 року, яка полягає у невиконанні процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначені КПК України строки, зокрема, у несвоєчасному та не повною мірою виконанні вказівок слідчого судді та неефективному проведенні досудового розслідування. У цьому рішенні слідчого судді також зазначено, що останньою процесуальною дією слідчого у кримінальному провадженні була постанова від 21 січня 2019 року про проведення процесуальних дій на іншій території, доказів направлення постанови для виконання в матеріалах провадження немає. Після вказаного процесуального рішення жодних інших дій у цьому кримінальному провадженні вчинено не було (а. с. 12-13).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2021 року у справі № 753/10817/16-ц (провадження № 61-9656св19), зазначено, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості».

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц, від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі №646/5368/19.

У контексті обставин справи, яка розглядається, правовій оцінці підлягають дії органу досудового розслідування щодо ефективності здійснення досудового розслідування, дотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000050 від 27 листопада 2012 року.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам, аналізуючи аргументи позову та відзивів на позовну заяву, суд дійшов висновку про доведення позивачем факту порушення його прав внаслідок неправомірної бездіяльності органу досудового розслідування, що, зокрема, підтверджується невиконанням слідчим СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області вказівок та ухвал слідчих суддів у кримінальному провадженні № 00000050 від 27 листопада 2012 року.

Досудове розслідування почалося 27 листопада 2012 року та триває до цього часу, тобто вже понад 10 років поспіль. Вочевидь, 10 років не може вважитись розумним строком проведення досудового розслідування. При цьому, суд ураховує, що відповідач ГУНП у Волинській області у своєму відзиві на позовну заяву жодним чином не пояснює яка в цьому кримінальному провадженні існує об`єктивна необхідність проведення настільки довготривалого розслідування. Ні постанови про закриття кримінального провадження, ані обвинувального акту з передачею кримінального провадження до суду немає.

Наведене дає підстави для висновку про неефективність проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000050 та його надмірну тривалість.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19.

Суд ураховує, що у зв`язку з неефективним та надміру довготривалим проведенням досудового розслідування позивач витрачав чимало часу на оскарження дій та бездіяльності слідчого, перебував у стані постійного дискомфорту, невизначеності від неналежного досудового розслідування та відсутності кінцевого результату за висновками розслідування. Вважаючи себе потерпілим від злочину, зазнавши значної матеріальної шкоди, ОСОБА_1 правомірно очікував захисту з боку правоохоронних органів держави. Однак, впродовж 10 років поспіль він вимушений витрачати час та зусилля з метою спонукання органу досудового розслідування належним чином виконувати свою роботу. Такі обставини дійсно можуть бути підставою для відчуття приниження, несправедливості, розчарування у правдивості державних органів, втрати віри в можливість отримати захист з боку держави.

Суд зазначає про необґрунтованість позиції відповідача ГУНП у Волинській області щодо аналізу процесуальної поведінки позивача, яка, на думку відповідача, свідчить про підвищений бар`єр вразливості та моральну підготовленість ОСОБА_1 до необхідності витрати зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, що має виключати стан психоемоційної напруги. Такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки в контексті спірних правовідносин неодноразові звернення позивача зі скаргами на дії та бездіяльність слідчого зумовлені неефективністю досудового розслідування та свідчать про реалізацію позивачем своїх процесуальних прав як сторони кримінального провадження, намагання захистити свої права. Незважаючи на чисельність скарг позивача, кримінальне провадження досі триває, що свідчить про безрезультатність вжитих ним заходів. На переконання суду, процесуальна поведінка позивача не може свідчити про ступінь його захищеності від моральних переживань.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

Суд ураховує, що позивач належним чином не обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди (300 000 гривень).

Разом з тим, встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності відповідних посадових осіб щодо надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000050, суд зазначає, що надмірна тривалість та неефективність кримінального провадження безумовно негативно вплинули на моральний стан позивача, призвели до негативних емоцій розчарування, несправедливості та приниження. Наслідок у вигляді завдання моральної шкоди позивачу, на думку суду, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діяннями (діями та бездіяльністю) відповідача ГУНП у Волинській області.

З наведених мотивів, а також ураховуючи засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для компенсації ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд також ураховує наступне.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, колегія суддів вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням злочину, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3).

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд дійшов висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, адреса місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк , ;

Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ;

Повне рішення суду складено 28 квітня 2023 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь