Справа № 148/640/22
Провадження №2/148/45/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2023 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Григоренко В.О.

Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія«Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02.12.2015 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 699945203, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 200246,73 грн., строком кредитування 48 місяців.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань, які виникають із Кредитного договору № 699945203 від 02.12.2015 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави зареєстрований за № 703 від 02.12.2015.

Відповідно до п. 1.2. Договору застави, предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки Jeep, модель Grand Cherokee, тип - загальний легковий Універсал-В, що зареєстрований 19.11.2015 Центром ДАІ 0544, рік випуску автомобіля 1995, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 19.11.2015 Центром ДАІ 0544.

Згідно по п. 1.1 Договору застави, вищевказаний договір забезпечує виконання усіх грошових зобов`язань Заставодавця та вимог ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», як і виникають з кредитного договору № 699945203 від 02.12.2015, а також зобов`язання із відшкодування збитків та сплати пені і неустойки.

Відповідно до п. 1.4 Договору застави, заставна вартість предмету застави складає 400000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 23.11.2021 заборгованість перед позивачем становить 667370,23 грн, що складається: 188720,74 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 104403,68 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 307798,48 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 66447,33 грн заборгованість за штрафом/пенею.

У зв`язку із вищевикладеним, представник позивача просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, заборгованість за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015 у розмірі 667370,23 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 10010,55 грн.

Від представника відповідача адвоката Мишковської Т.,М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким мотивований наступним.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви станом на 23.11.2021 заборгованість відповідача становить 667370,23 грн., що складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 188720,74 грн.; прострочена заборгованість за річними процентами - 104403,68 грн.; прострочена заборгованість за щомісячними процентами - 307798,48 грн; заборгованість за штрафом/пенею - 66447,33 грн.

При цьому, останнє погашення по тілу кредиту відповідачем здійснювалось 16.04.2016, а по процентам 16.11.2016, тобто з грудня 2016 року, взагалі припинив повертати позивачу кредитні кошти.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання.

Нормами ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові.

Як слідує з розрахунку заборгованості, що доданий до позову, борг за тілом кредиту, який заявлено до стягнення, виник 17.05.2016, тому представник відповідача вважає, що у позивача виникло право на позов з моменту виникнення простроченої заборгованості, тобто з 17.05.2016.

Також, представник зазначає, що строк позовної давності не переривався, боржник не вчиняв дій, що могли б свідчити про визнання ним свого обов?язку, зокрема не знімав кошти з кредитного рахунку та не здійснював платежів на погашення заборгованості, зокрема з 16.12.2016 жодних платежів ні по тілу, ні по процентам чи пені нарахованим за даним кредитом позичальник не сплачував.

Оскільки, з 2016 року позивач не звертався до суду за захистом свого порушеного права, то на момент подання позовної заяви - травень 2022 року, сплив строк позовної давності за вимогами по тілу кредиту, процентам та пені.

Крім того, позивачем до позовної заяви додано типову форму кредитного договору (примірного кредитного договору) у новій редакції від 19.05.2015, у п. 7.2. якого зазначено, що вимоги, які виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Представник відповідача з даним твердженням не згодна та зазначає, що матеріали справи не містять доказу, що відповідач ознайомлений з кредитним договором та відсутній його підпис на ньому. У заяві позичальника (відповідача) від 19.05.2015, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 та від 01.07.2015 міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю із збільшеним строком, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Відповідно до пункту 7.2. типової форми кредитного договору (примірного кредитного договору) строк позовної давності визначено у 10 років, що є порушенням вимог статті 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, про що зазначив ВС у Постанові від 09.06.2021 у справі № 357/4940/17-ц.

Отже, представник відповідача вважає, що підстав для застосування збільшеного строку позовної давності немає, тому враховуючи пропуск строку позовної давності, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представника позивача адвоката Павленко С.В. надійшла відповідь на відзив, згідно якої, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Також ч. 1 ст. 259 ЦК України, встановлено, що термін позовної давності збільшено у публічній частині Договору (Умови отримання кредитів та інших послуг) п.7.2. ч. 7 Умов отримання кредитів та інших послуг «Вирішення спорів», термін позовної давності щодо вимог Кредитора, що виникають з кредитного договору або у зв?язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Отже, представник позивача вважає, що позивачем дотримано термін позовної давності при поданні позовної заяви щодо вимог Кредитора, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним.

Також представник позивача звертає увагу, що представник відповідача підтвердив порушення ОСОБА_1 виконання грошових зобов?язань за Кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, а саме: «Важливим є також те, що строк позовної давності не переривався, боржник не вчиняв дій, що могли б свідчити про визнання ним свого обов?язку, зокрема не знімав кошти з кредитного рахунку та не здійснював платежів на погашення заборгованості, зокрема з 16.12.2016 жодних платежів ні по тілу, ні по процентам чи пені нарахованим за даним кредитом позичальник не сплачував».

Жодних доказів, які б спростовували дану заборгованість представником відповідача не надано, отже, було відповідачем порушено умови кредитного договору, у зв?язку із чим позивач звернувся за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.06.2023 замінено первісного позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових Рішень" на його правонаступника Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у цивільній справі №148/640/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових Рішень" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилася, подала клопотання про проведення судового засідання за її відсутності, просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

У судовому засідання представник відповідача зазначила, що позивач втратив право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, оскільки пропущено строк позовної давності, так як, борг за тілом кредиту, який заявлено до стягнення, виник 17.05.2016, а до суду представник позивача вернувся лише у травні 2022 року. Також, адвокат Мишковська Т.М. з твердженням представника позивача, щодо того, що у даних правовідносинах застосовується спеціальна позовна давність, не згодна та зазначає, що матеріали справи не містять доказу, що відповідач ознайомлений з кредитним договором та відсутній його підпис на ньому, у заяві позичальника (відповідача) від 19.05.2015, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, строк позовної давності не переривався, боржник не вчиняв дій, що могли б свідчити про визнання ним свого обов?язку, зокрема не знімав кошти з кредитного рахунку та не здійснював платежів на погашення заборгованості, зокрема з 16.12.2016 жодних платежів ні по тілу, ні по процентам чи пені нарахованим за даним кредитом позичальник не сплачував, тому остання вважає, що підстав для застосування збільшеного строку позовної давності немає. Враховуючи пропуск строку позовної давності, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063), відповідач ОСОБА_1 подав до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заяву №699945203 від 02.12.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердив згоду, що дана заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від даного товариства становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником, а також те, що він отримав примірник кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 5).

Згідно заяви №699945203 від 02.12.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», сумою кредиту ОСОБА_1 є кошти в розмірі 200246,73 грн., дата надання кредиту 02.12.2015; вбачається, що кредит надається на 48 місяців; також, в даній заяві зазначається про вид зобов`язання, сукупна вартість кредиту, база нарахування та її розмір. Також, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» вищевказаним договором, доручено перерахувати грошові кошти у розмірі 120707,72 грн, на рахунок ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № 291882528 від 06.10.2015; перерахувати на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк» грошові кошти у розмірі 50000 грн., за надання кредиту № 699945203 від 02.12.2015; перерахувати на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» грошові кошти у розмірі 1850 грн., - за страховий платіж; перерахувати на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» грошові кошти у розмірі 24114,86 грн., - оплату страхового платежу за договором страхування № 699945203-С від 02.12.2015 та перерахувати на рахунок ТОВ «майСейфеті» грошові кошти у розмірі 160 грн, - оплату за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 12» за рахунок кредиту КД № 699945203 від 02.12.2015 (а.с. 5, 6).

Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (в редакції від 19.05.2015), умови разом із заявою про приєднання і заявою про отримання кредиту становлять кредитний договір (а.с. 8-11).

Також, даним договором встановлено Графік платежів за вищевказаним укладеним кредитним договором (а.с. 6, 7).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, встановлено, що заборгованість відповідача становить 667370,23 грн., що складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 188720,74 грн.; прострочена заборгованість за річними процентами - 104403,68 грн.; прострочена заборгованість за щомісячними процентами - 307798,48 грн; заборгованість за штрафом/пенею - 66447,33 грн. (а.с. 12-14).

Відповідно до досудової вимоги №2021/310 від 23.11.2021, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» представник позивача направляв Приймаку А.П. досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги у розмірі 667370,23 грн., (а.с. 20).

Згідно Договору застави від 02.12.2015 посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В., заставодавець ОСОБА_1 передає на забезпечення виконання позичальником (заставодержателю - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, наступне майно: автомобіль марки Jeep, модель Grand Cherokee, тип - загальний легковий Універсал-В, що зареєстрований 19.11.2015 Центром ДАІ 0544, рік випуску автомобіля 1995, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 19.11.2015 Центром ДАІ 0544; заставна вартість предмету застави складає 400000 грн. (а.с. 22-23).

З довідки №8530607-SG від 27.06.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» вбачається графік руху коштів по кредитному договору №699945203 від 02.12.2015, що був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 та вказується, що всього надійшло 110134 грн., списано річні проценти 64961,18 грн., списано щомісячні проценти 33646,83 грн., списано частина кредиту 11525,99 грн., всього списано 110134 грн. Вказується, що станом на 27.06.2022, сума несплаченого боргу становить 600922,90 грн., пеня та неустойка 66447,33 грн., загальна сума до сплати 667370,23 грн., (а.с. 107, 108).

На підставі Договору про відступлення права вимоги № 20230127 від 27.01.2023 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР», право грошової вимоги за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Фінансових Рішень", а також 27.01.2023 укладено договір відступлення права заставодержателя за договором застави (а.с. 180-183).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №699945203 від 02.12.2015, а відповідач, в свою чергу, отримав кредитні кошти та не повернув їх у встановлений договором строк, суд дійшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257-258 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був обізнаний, ознайомлений та погодився з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписуючи Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063), що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257 ЦК України, судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки.

Судом встановлено, що останнє погашення по тілу кредиту відповідачем здійснювалось 16.04.2016, а по процентам 16.11.2016.

Позов про стягнення заборгованості з відповідача надійшов засобами поштового зв`язку до суду 10.05.2022 в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012, тому є належним доказом у справі.

У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 у справі №6-2891цс16.

Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить по час коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником.

Доводи представника позивача про те, що ним не пропущено строк позовної давності, так як, термін позовної давності збільшено у публічній частині Договору (Умови отримання кредитів та інших послуг) п.7.2. ч. 7 Умов отримання кредитів та інших послуг «Вирішення спорів», термін позовної давності щодо вимог Кредитора, що виникають з кредитного договору або у зв?язку з ним, застосовується позовна давність у десять років (а.с. 101-105), суд оцінює критично, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач був обізнаний, ознайомлений та погодився з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписуючи Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063).

Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів щодо переукладання кредитного договору №699945203 від 02.12.2015, позивачем не надано.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12.

У п. 92-93 вищевказаної постанови встановлено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалюючи рішення, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту №699945203 від 02.12.2015, виникла 17.05.2016, тому з цієї дати у позивача виникло право на позов. Крім того, строк позовної давності не переривався, боржник не вчиняв дій, що могли б свідчити про визнання ним свого обов?язку, зокрема з 16.12.2016 не знімав кошти з кредитного рахунку та не здійснював платежів на погашення заборгованості, тому, оскільки позивач не звертався до суду за захистом свого порушеного права, то на момент подання позовної заяви 10.05.2022 сплив строк позовної давності за вимогами по кредиту №699945203 від 02.12.2015.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

Керуючись ст.256, 261, 267, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: