Дата документу 19.04.2023 Справа № 334/1785/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1785/22 Головуючий в 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/902/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав що йому на праві спільної часткової власності належить частина будинку АДРЕСА_1 . Власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Межі земельних ділянок розділені парканом з бетонних плит, який був встановлений за кошти родини позивача.

У 2019 році відповідач викопав велику яму, яка знаходиться близько до межі між земельними ділянками, і, таким чином, незаконно змінив рельєф земельної ділянки. ОСОБА_2 і надалі постійно копає яму, проте не проводить жодних дій для укріплення стін ями.

Факт недотримання відповідачем прав добросусідства та порушення державно будівельних норм підтверджується актом від 24.10.2021 року, який було складено ОСОБА_1 у присутності сусідів. Згідно вказаного акту на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вирив яму (можливо вигрібну) довжиною приблизно 5,5 м, шириною приблизно 2,2 м та глибиною приблизно 2,5 м, від межі приблизно 0,3 м, в результаті чого на межі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зсунулася земля з парканом в напряму ями, яка знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з фото № 2, яке доданого до позову, відповідач вирив велику яму з порушенням будівельних норм, що може призвести до зсуву ґрунту та спричинити позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Внаслідок зсування ґрунту відбулося пошкодження доріжки на земельній ділянці позивача.

Позивач також вказує, що відповідачем порушено п. 6.1.41 ДБН Б.22-12:2019, відповідно до якого при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

ОСОБА_1 не відоме призначення викопаної відповідачем ями, проте він не надавав жодних дозволів на проведення будівництва (риття ями).

ОСОБА_2 не дотримується правил добросусідства, протягом 2019-2021 року позивач неодноразово звертався з проханнями облаштувати яму, яка викопана з порушеннями будівельних норм, але всі прохання позивача були залишені без задоволення.

Діями ОСОБА_2 може бути завдано шкоди родині позивача, буде пошкоджена земельна ділянка, якою користується позивач та на якій знаходиться його будинок. ОСОБА_1 посилається на те, що зазнав моральної шкоди внаслідок незаконних та свавільних дій відповідача. Позивач постійно вимушений вирішувати питання щодо укріплення межі земельної ділянки в місці зсуву ґрунту шляхом знімання паркану та бетонування виниклої щілини між парканом та доріжкою, якою він користується, що створює йому незручності. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2022 року становить 6 500 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд:

- усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 привести земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у попередній стан шляхом засипання за власний кошт ями, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та межує з земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для припинення зсуву ґрунту та руйнування паркану, який знаходиться на межі вказаних земельних ділянок внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 щодо зміни рельєфу земельної ділянки;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 6 500 грн., а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно не взяв до розгляду як належний доказ копію акту від 24.10.2021 року, який складений позивачем та сусідами щодо порушення державних санітарних норм та правил утримання територій, яким було встановлено при візуальному огляді, що на території земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_2 було вирито яму (вигрібну), через що зсунулася земля з парканом у напрямку ями. До вказаного акту додано два фото ями та збільшене фото паркану та доріжки. Більш того, у судовому засіданні 12.01.2023 року ОСОБА_2 не заперечувався той факт, що ним вирито яму для облаштування підвалу.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 дійсно має повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) від 04.07.2018 року, реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, вказане повідомлення, не дає ОСОБА_2 права змінювати рельєф земельної ділянки. Більш того, ОСОБА_2 не надав проектну документацію, затверджену 25.05.2018 року, яку можна було б оглянути та зробити висновок, що відповідач не порушує ДБН при зведенні погребу та для укріплення стін будинку. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме: зведення/реконструкцію погребу відповідачем не надано.

Звертає увагу, що порушення його прав на користування земельною ділянкою, полягає у тому, що у місці зсуву ґрунту та руйнування паркану, користуватися доріжкою, яка йде вздовж паркану вкрай небезпечно, оскільки обвал землі може відбутися у будь-яку мить.

Крім того, на переконання позивача, суд дійшов помилкового висновку про безпідставність його вимог в частині стягнення моральної шкоди, вважає позовні вимоги в цій частині доведеними.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення. Рекомендоване повідомлення було надіслане сторонам за зареєстрованою адресою їх місця проживання, повернулось до суду з довідкою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", а тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою адресатові.

За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Дерев`янко І.О., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За нормами частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено позов в частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії. А позовні вимоги про стягнення моральної шкоди визнані такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від інших позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником 1/5 частини жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11).

Згідно Акту щодо порушення Державних санітарних норм та правил утримання територій від 24.10.2021 року, який складено ОСОБА_1 та його сусідами ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), комісією в складі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 «при візуальному огляді меж між земельними ділянками, на яких розташовані будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , встановлено, що користувач земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вирив яму (вигрібну) довжиною приблизно 5,5 метрів, шириною приблизно 2,2 метра та глибиною приблизно 2,5 метра, від межі приблизно 0,3 метра, в результаті чого на межі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зсунулася земля з парканом у напрямку ями, яка знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (користувач ОСОБА_2 ). Під час огляду було здійснено фотофіксацію, фото у кількості двох штук». До вказаного акту додано два фото ями та паркану і доріжки (а.с. 16, 17, 18, 108, 109, 110).

04.07.2018 року ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) щодо реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51-55).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Згідно частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно із частиною першою ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта ст. 12 ЦПК України).

Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

Зміст добросусідства закріплено у статті 103 ЗК України. Відповідно до цієї норми власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Відповідно до ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначені конституційні положення деталізовані у ст. 319 ЦК України, яка гарантує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та відповідають моральним засадам суспільства; держава не втручається у здійснення власником права власності, але діяльність власника може бути обмежена чи припинена у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, власність не тільки надає переваги власнику, а й покладає на нього низку обов`язків перед суспільством та державою. Поняття «власність зобов`язує» пов`язане з принципом поєднання інтересів власника та інших осіб, обов`язком використовувати власність у своїх інтересах з неухильним обов`язком поважати інтереси всього суспільства.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач викопав велику яму, яка знаходиться близько до межі між земельними ділянками, незаконно змінив рельєф земельної ділянки. ОСОБА_2 не дотримується правил добросусідства та порушує державно будівельні норми, створює позивачу перешкоди у володінні та користуванні його земельною ділянкою.

Як зазначалося вище, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав суду першої інстанції лише копію Акту щодо порушення Державних санітарних норм та правил утримання територій від 24.10.2021 року, який складено ним та його двома сусідами, і два фото ями та паркану і доріжки.

Враховуючи принцип змагальності, а також те, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76 - 81 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а отже, позов не підлягав задоволенню.

Висновок суду по суті вирішеного спору є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належним чином, а доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення відповідачем прав позивача як землекористувача, порушення ОСОБА_2 правил добросусідства та ДБН належними та допустимими доказами не підтверджені.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.В. Крилова