КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1216/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Бєлоус В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року (суддя Усатова І.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 266 267грн 20коп та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 листопада 2018 року о 21год. 50хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «Smart», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ на перехресті проспекту Відрадний та вулиці Героїв Севастополя здійснив рух на забороняючий сигнал світлофору, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Lexus LX470», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 р. у справі №760/1628/19 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась вказана дорожньо-транспортна подія.

Позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ1588993 від 26 січня 2018 року, ліміт відповідальності страховика за яким складає 100 000грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 16 квітня 2019 року вартість робіт з відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 87 765грн, а вартість запчастин для відновлювального ремонту становить 278 502грн 20коп. Таким чином, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 366 267грн 20коп., що підтверджується рахунком-фактурою №101 від 16 квітня 2019 року.

Позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, яка становить 266 267грн 20коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року

позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 266 267грн 20коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2662грн 67коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути судові витрати щодо оплати послуг адвоката під час розгляду справи у суді першої інстанції та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та зазначає, що акт виконаних робіт фізичної особи-підприємця не може бути належним доказом розміру матеріального збитку, який зазнав позивач внаслідок ДТП, оскільки розрахунок вартості ремонтних робіт та вартості запчастин робив безпосередній виконавець ремонту - ФОП ОСОБА_3 , а враховуючи, що від вартості відновлювального ремонту напряму залежить заробіток ФОП ОСОБА_3 , то такий розрахунок не може вважатись незалежною оцінкою збитку позивача.

Відповідач стверджує, що поданий позивачем в суді першої інстанції акт виконаних робіт з додатком від 16 квітня 2019р., не може прийматись в якості доказів розміру збитків, оскільки допустимих доказів, що підтверджують оплату наданих ФОП ОСОБА_3 запчастин позивачем в порушення положень статті 81 ЦПК України не надано, а вказаний акт не відповідає ознакам допустимості.

Крім того відповідач зазначає, що вказаний акт виконаних робіт не оформлений належним чином, оскільки в ньому відсутній підпис замовника робіт, що може вказувати на той факт, що позивач не оплачував вартість виконаних робіт, оскільки не погодився з їх вартістю.

Відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позивач звертався до його страхової компанії для отримання страхового відшкодування, що є необхідним для встановлення в даній справі тієї частини збитків позивача, яка вже була йому відшкодована страховою компанією.

Також відповідач вважає, що позивач свідомо не звертався до страхової компанії, оскільки розумів, що страхова компанія буде проводити незалежну оцінку матеріального збитку і що незалежний експерт не підтвердить заявлену позивачем суму відновлювального ремонту, оскільки така сума значно перевищує ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Конюшко Д.Б. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та зазначає, що вони не відповідають чинному законодавству, судовій практиці та обставинам справи.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.237), у судове засідання не з`явилися, 20 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. направив на електронну пошту апеляційного суду клопотання про розгляд справи за їх з позивачем відсутності (с.с.238-241).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мазманяна Е.Ф., який апеляційну скаргу підтримав, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 листопада 2018 року о 21 год. 50 хв., в місті Києві, на перехресті проспекту Відрадного та вулиці Героїв Севастополя, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «LexusLX470», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та

автомобіля марки «Smart», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року у справі № 760/1628/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась вказана дорожньо-транспортна пригода (с.с.7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ1588993 від 26 січня 2018 року (с.с.8).

Відповідно до акту виконаних робіт від 16 квітня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus LX470», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 87 765грн, а вартість запчастин для відновлювального ремонту - 278 502грн 20коп. Таким чином, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 366 267грн 20коп., що підтверджується рахунком-фактурою № 101 від 16 квітня 2019 року (с.с.9, 10-12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є особою, винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої був пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 , тому саме він повинен відшкодовувати позивачу ту частину матеріальної шкоди, яка не може бути відшкодована йому страховиком.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем надано належні докази у підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля, розмір якої не був спростований відповідачем, а розмір шкоди був визначений позивачем з врахуванням розміру ліміту відповідальності страховика, який не відшкодовує у повному обсязі завдані позивачу збитки.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у справі № 760/1628/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений автомобіль, який належить позивачу.

Під час судового розгляду відповідач не заперечував своєї вини у настанні ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ1588993 від 26 січня 2018 року.

Разом з цим, матеріали справи не містять і відповідачем не було надано поліс страхування, у якому були б визначений розміру ліміту відповідальності страховика та розмір франшизи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-

правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

За таких обставин, суд враховував, що станом на дату укладення договору страхування страхова сума, згідно рішення МТСБУ, не могла становити менше 100 000грн.

Матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача до ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, а також відомостей про виплату позивачу страхового відшкодування.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону).

Частиною першою статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним

комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 вищевказаного Закону).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від

обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

За правилом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що у результаті ДТП його автомобіль був пошкоджений і розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 366 267грн 20коп., тому враховуючи ліміт відповідальності страховика - 100 000грн, з відповідача підлягає стягненню 266 267грн 20коп.

Під час судового розгляду відповідачем не було надано доказів, що згідно договору страхування, укладеного ним з ТОВ «Страхове товариство «Домінанта», ліміт відповідальності страховика становить суму більше, ніж 100 000грн, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість вирішення даного спору без залучення до участі у справі страховика, а також без врахування тієї обставини, що позивачем не надано доказів звернення до страховика та про виплату йому страхового відшкодування, а позивачем правомірно зменшені вимоги, пред`явлені до відповідача, на 100 000грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду належних доказів у підтвердження розміру завданого йому матеріального збитку, а також, що суд першої інстанції безпідставно позбавив можливості відповідача довести свої заперечення проти заявленої позивачем до відшкодування суми шкоди, апеляційний суд з метою усунення допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права стосовно рівності сторін у доведенні своїх тверджень, за клопотанням відповідача призначив у справі судову товарознавчу експертизу з метою встановлення розміру матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «Lexus LX470», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 5538/23-57 від 7 серпня 2023 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Lexus LX470», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 листопада 2018 року, станом на 16 квітня 2019 року складала 370 238,87грн; вартість матеріального збитку, завдана пошкодженнями автомобіля марки «Lexus LX470», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 листопада 2018 року, станом на 16 квітня 2019 року складала 133 892,12грн (с.с.203-210).

При цьому, у висновку експерта зазначено, що вартість складників, необхідних для заміни під час ремонту, становить 337 638,22грн, що значно перевищує розмір, який був зазначений позивачем (278 502,20грн).

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем акт визначення вартості запчастин, необхідних для ремонту автомобіля, є неналежним доказом, так як ФОП ОСОБА_3 зацікавлений у збільшені вартості запасних частин, оскільки є виконавцем ремонтних робіт.

Також у висновку експерта визначена ринкова вартість автомобіля позивача, яка становить 770 307,23грн, що спростовує твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що визначена позивачем сума відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вартість

відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та розміром страхового відшкодуванням.

Та обставина, що позивачем не надано доказів оплати проведених ФОП ОСОБА_3 робіт, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як положення статті 1192 ЦК України визначають, що відшкодуванню підлягають збитки, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, допущені судом порушення норм процесуального права були усунені при апеляційному перегляді і не призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно до положень статті 141 ЦПК України відповідачу не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук