ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3044/21

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/244/23

№ 22-ц/4823/200/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Шапко В.М., Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Києво-Святошинська окружна прокуратура

третя особа: Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Києво-Святошинської окружної прокуратури на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 27 вересня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, дата складення повного тексту рішення - 28 вересня 2022 року, та за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 27 вересня 2022 року та на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 26 жовтня 2022 року, місце ухвалення додаткового рішення м.Прилуки, у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, третя особа: Державна казначейська служба України,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Києво-Святошинської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, третя особа: Державна казначейська служба України. У позові, із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 08.12.2021 року (а.с.172-175, том 1), позивач остаточно просив: стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану йому моральну шкоду, спричинену незаконними діями уповноважених осіб держаних органів України в розмірі 1 200 000 грн.; стягнути з Державного бюджету України на його користь суми, сплачені ним у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги у справі №742/2412/17, кримінальне провадження №0000029 у розмірі 17 000 грн.; стягнути з Державного бюджету України на його користь суми, понесені на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 зазначав, що з 15.04.2014 року він перебував під слідством та судом, за його обвинуваченням Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2018 року у справі №742/2412/17, кримінальне провадження №0000029, позивача було визнано не винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212 КК України, ч.1 статті 366 КК України, та виправдано, у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченням. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2018 року щодо позивача - залишено без змін. У зв`язку із незаконністю перебування позивача під слідством та судом, що підтверджується постановленням виправдувального вироку, позивач стверджував, що він має право на відшкодування: моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, та сум, сплачених у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги. Позивач вказував, що він незаконно перебував під судом та слідством 82 місяці та 17 днів, внаслідок чого зазнала суттєвих втрат ділова репутація очолюваного ним підприємства, що спричинило значні матеріальні збитки. У зв`язку із тривалим перебуванням під слідством за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, позивач зазнав значних психоемоційних моральних страждань, що негативно відобразилось на його бізнесі. Позивач стверджував, що він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, не міг виїжджати за межі України, забезпечувати сім`ю, переживав страх майбутнього покарання. Внаслідок незаконних дій відповідача, як вказує позивач, він зазнав приниження честі та гідності, у зв`язку з підозрою та обвинуваченням у вчиненні злочину, який викликає суспільний осуд. Розрахований мінімальний розмір заподіяної позивачу моральної шкоди становить 495 290,32 грн., проте, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких позивач зазнав внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, позивач вважає, що відшкодуванню підлягає 1 200 000 грн. Крім того, під час розгляду кримінальної справи №742/2412/17, позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 17 000 грн. Враховуючи реальність даних витрат, та необхідність проведення їх компенсації, позивач вважає, що стягненню з Державного бюджету України на його користь підлягає стягненню сума, сплачена ним у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги у справі №742/2412/17, кримінальне провадження №0000029, у розмірі 17 000 грн. Також позивач зазначав, що ним понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги, в ході розгляду даної цивільної справи, розмір яких становить 50 000 грн., і вказану суму позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду, спричинену незаконними діями уповноважених осіб державних органів України, в розмірі 495 290 грн. 32 коп. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суми сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у справі №742/2412/17, кримінальне провадження №0000029, коштів у розмірі 17 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 965 грн. 17 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Києво-Святошинська окружна прокуратура просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури про відшкодування шкоди у розмірі 495 290 грн.32 коп. та стягнення суми за надання юридичної допомоги у справі №472/2412/17 у розмірі 17 000 грн., та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог його позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури вказують, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не повно з`ясовано фактичні обставини справи, та не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури зазначають, що Києво-Святошинська окружна прокуратура не є належним відповідачем у справі, оскільки вона не є юридичною особою, а є структурним підрозділом відповідної прокуратури обласного рівня. Апелянт стверджує, що належним відповідачем у даній справі є Київська обласна прокуратура, яку не було залучено до участі у справі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідно до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодування моральної шкоди при закритті кримінального провадження із нереабілітуючих підстав, проводиться не безумовно, а лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукові діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали реальну моральну шкоду громадянину, отже, факт наявності моральної шкоди потребує доведення. Апелянт стверджує, що при проведенні досудового розслідування стосовно позивача, слідчі та прокурори діяли у межах наданих ним повноважень та у визначений законом спосіб, позивач зазнав мінімального втручання у свої конституційні права з боку правоохоронних органів, яке було здійснено згідно з вимогами КПК України, та було обумовлено необхідністю виконання покладених на ці органи функцій у сфері боротьби зі злочинністю. Апелянт вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, не доведено зв`язку зазначених у позові несприятливих факторів із можливими неправомірними діями відповідачів, та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у справі. Доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури вказують, що судом першої інстанції невірно визначено строк перебування ОСОБА_1 під слідством. Даний строк, як вважає апелянт, має обраховуватись з дня повідомлення ОСОБА_1 про підозру - 23.05.2017 року, і по день набрання чинності виправдувальним вироком - 03.03.2021 року. Таким чином, даний строк складає 3 роки 10 місяців 8 днів, а не 6 років 10 місяців та 17 днів, як визначив суд першої інстанції. У доводах апеляційної скарги Києво-Святошинська окружна прокуратура стверджує, що стягнутий судом на користь позивача розмір моральної шкоди у сумі 495 290 грн. 32 коп., є необґрунтованим, при цьому, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував мотиви рішення, обмежившись лише констатацією факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, не обґрунтувавши, у чому саме виразилась моральна шкода, заподіяна позивачу. Доводи апеляційної скарги вказують на безпідставне стягнення судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 17 000 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки дана сума є необґрунтованою, і вона не підтверджена належними доказами.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року судом було неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. У доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини і позивачем, і жодної шкоди позивачу не завдавало, тому Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу діями інших суб`єктів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не встановлено вчинення протиправних дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення, та передумовою цивільно-правових наслідків таких дій (бездіяльності), і тому позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином, і не доведено незаконності їх дій. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. При здійсненні досудового розслідування до позивача не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження (незаконне взяття і тримання під вартою, обшук, виїмка, відсторонення від роботи тощо), тому не можна стверджувати, що позивачу заподіяна моральна шкода. Доводи апеляційної скарги зазначають, що враховуючи тривалість перебування позивача під слідством та судом, не є зрозумілим, з яких підстав позивач просив стягнути моральну шкоду в сумі 1 200 000 грн. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 27.09.2022 року невірно визначено строк незаконного кримінального переслідування позивача, оскільки судом не враховано, що згідно п.14 ч.1 статті 3 КПК України, в редакції Закону від 13.04.2012 року, визначено, що притягнення до кримінальної відповідальності є стадією кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Апелянт стверджує, що оскільки повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_1 23.05.2017 року, саме з цієї дати, і по день набрання чинності виправдувальним вироком (03.03.2021 року), позивач перебував під слідством та судом. З 15.04.2014 року (дата внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення) і до 23.05.2017 року досудове розслідування проводилося не відносно ОСОБА_1 , а за фактом виявлення ознак злочину в діях посадових осіб ПП АПТК. Доводи апеляційної скарги вказують на безпідставне стягнення судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 17 000 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати позивачем були понесені у кримінальному провадженні, тому не можуть бути стягнуті під час розгляду даної цивільної справи, і їх розмір не підтверджений детальним описом робіт адвоката.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року Державна казначейська служба України просить вказане додаткове рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України вказують, що додаткове рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року не відповідає нормам матеріального права, і тому підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення Казначейству не направлялась, і тому апелянт був позбавлений можливості надати суду клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу. На думку апелянта, сума витрат позивача на правничу допомогу, які поніс позивач, є необґрунтованою та такою, що не підтверджена доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу Києво-Святошинської окружної прокуратури на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. просить дану апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. просить дану апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку з її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. просив залишити без задоволення подані апеляційні скарги Києво-Святошинською окружною прокуратурою та Державною казначейською службою України, без задоволення, у зв`язку із їх безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовані рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Києво-Святошинської окружної прокуратури - прокурор Косова О.А. підтримала доводи та вимоги поданої Києво-Святошинською окружною прокуратурою апеляційної скарги; апеляційні скарги Державної казначейської служби України вважала обґрунтованими.

В судовому засіданні апеляційного суду представники Державної казначейської служби України Мулач Я.В., ОСОБА_2 підтримали доводи та вимоги поданих Державною казначейською службою України апеляційних скарг; апеляційну скаргу Києво-Святошинської окружної прокуратури вважали обґрунтованою.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №742/2412/17 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212, ч.1 статті 366 КК України, перевіривши доводи поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 15.04.2014 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 статті 212 КК України (а.с.18-19, том 1).

23.12.2016 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 статті 212 КК України (а.с.19,зворот - 20, том 1).

11.05.2017 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 статті 212 КК України.

11.05.2017 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області об`єднано матеріали досудового розслідування (а.с.22, том 1).

31.05.2017 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області виділено та об`єднано матеріали досудового розслідування. Матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106 за підозрою директора ПП АПТК ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 212 КК України, виділено в окреме кримінальне провадження №0000029. Матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106 за підозрою директора ПП АПТК ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 366 КК України виділено в окреме кримінальне провадження №0000030. Об`єднано виділені матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000029 та №0000030 в одне кримінальне провадження під номером №0000029.

Відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с.25, зворот - 27,зворот, том 1) під час досудового розслідування були проведені наступні процесуальні дії, зокрема: тимчасовий доступ до речей і документів 18.06.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 16.07.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 01.08.2014 року; судово-почеркознавча експертиза 08.08.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 10.06.2015 року; судово-економічна експертиза по кримінальному провадженню 80/04/11-17 24.04.2017 року; повідомлення про підозру ОСОБА_1 23.05.2017 року; допит підозрюваного ОСОБА_1 23.05.2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 29.05.2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 08.06.2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 29.06.2017 року; повідомлення про зміну повідомленої підозри ОСОБА_1 29.06.2017 року.

Під час досудового розслідування застосовані наступні заходи забезпечення кримінального провадження, що підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування: тимчасовий доступ до речей і документів 18.06.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 01.08.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 16.07.2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 10.06.2015 року; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання 25.07.2017 року; арешт майна з 23.07.2017 року.

01.08.2017 року прокурором було вручено ОСОБА_1 обвинувальний акт, що підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с.27, зворот, том 1).

16.07.2018 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у справі №742/2412/17 кримінальне провадження №0000029 позивача визнано не винуватим за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212 КК України та ч.1 статті 366 КК України та виправдано в зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченням (а.с.71-79, том 1).

10.01.2019 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду апеляційна скарга прокурора була залишена без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2018 року, залишено без змін (а.с.79,зворот - 86, зворот, том 1).

03.03.2020 року постановою Верховного Суду, касаційну скаргу прокурора було задоволено частково, ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10.01.2019 року щодо ОСОБА_1 - скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.87-88, том 1).

03.03.2021 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2018 року щодо ОСОБА_1 , було залишено без змін (а.с.88,зворот - 98, том 1).

Матеріали справи №742/2412/17, які були досліджені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду даної справи, містять в собі постанову про залучення захисника від 29.05.2017 року, з якої вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 23.12.2016 року, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, до участі у даному кримінальному провадженні в якості захисника Хавтури В.В. було залучено адвоката Брицьку А.М. (а.с.239, том 4 кримінальної справи №742/2412/17). Під час судового розгляду кримінального провадження №0000029 позивач отримував юридичні послуги від адвоката Брицької А.М. (адвокатське об`єднання Прове) в суді першої інстанції, згідно договору про надання правової допомоги від 23.05.2017 року (а.с.52, том 1 кримінальної справи №742/2412/17), в суді апеляційної інстанції, Верховному Суді та в суді апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Зокрема, під час нового розгляду кримінального провадження №0000029 в суді апеляційної інстанції, позивач отримував юридичні послуги від адвоката Брицької А.М. (адвокатське об`єднання Прове), на підставі договору про надання правничої допомоги від 12.03.2020 року (а.с.101-102, том 1 даної цивільної справи №742/3044/21). Протоколом погодження об`єму замовлених послуг та їх вартості, визначено і погоджено сторонами, що вартість наданих правових послуг (представництво інтересів замовника у Чернігівському апеляційному суді під час розгляду кримінального провадження №0000029; інші процесуальні дії, які будуть необхідні під час представництва інтересів клієнта), становить 17 000 грн. (а.с.103, том 1 даної цивільної справи №742/3044/21). На підтвердження понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката Брицької А.М. до матеріалів цивільної справи додані ксерокопії: рахунку на оплату договору про надання правничих послуг від 12.03.2020 року на суму 17 000 грн.; квитанцій від 02.11.2020 року, від 11.11.2020 року, від 23.11.2020 року, від 10.12.2020 року, від 29.01.2021 року, від 01.02.2021 року, на загальну суму 17 000 грн., щодо оплати ОСОБА_1 надання вказаних правничих послуг (а.с.103, зворот -106, зворот, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції, із врахуванням документально підтверджених вищезазначених фактичних обставин справи та приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов висновку про доведеність факту того, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000029 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212, ч.1 статті 366 КК України, ОСОБА_1 дійсно було заподіяно моральну шкоду. При цьому, виходячи із принципів розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції визнав за доцільне стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі лише однієї мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на день звернення до суду складав 6 000,00 грн., за період перебування ОСОБА_1 під слідством (6 років 10 місяців 17 днів), тобто, 495 290,32 грн., зважаючи на те, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновленню репутації, враховуючи характер правопорушення та глибину моральних страждань, які позивач зазнав. Із врахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої дійшов висновку, що такий розмір моральної шкоди зможе повною мірою відшкодувати перенесені позивачем протягом вказаного періоду часу моральні страждання. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, шляхом зменшення заявленої ним суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, та стягнення на користь ОСОБА_1 коштів, в рахунок відшкодування витрат на юридичну допомогу під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . При цьому, суд першої інстанції у рішенні від 27.09.2022 року вважав, що стороною позивача доведено, що сплата витрат в сумі 17 000 грн. за договором про надання правової допомоги була здійснена у кримінальному провадженні, що підтверджується відповідним договором, рахунком та квитанціями.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 965,17 грн., а саме, витрати на професійну правничу допомогу. Визначаючи даний розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції визнав доведеним та обґрунтованим визначений позивачем їх розмір, врахував відсутність клопотань від інших учасників справи про їх зменшення, а також ступінь задоволення судом вимог заявленого позову - 42,09%.

Доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури зазначають, що Києво-Святошинська окружна прокуратура не є належним відповідачем у справі, оскільки вона не є юридичною особою, а є структурним підрозділом відповідної прокуратури обласного рівня. Апелянт стверджує, що належним відповідачем у даній справі є Київська обласна прокуратура, яку не було залучено до участі у справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року, виходячи із наступного.

Виходячи із положень статті 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави, на підставі статті 1174 ЦК України, є держава Україна.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах представляти її у суді.

Зазначене узгоджується із висновком, викладеним у пунктах 118-119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 201/10234/20, провадження №14-77цс21:

…118. При цьому позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - держава в особі відповідного органу.

119. Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №383/596/15).

Оскільки органом, який проводив досудове розслідування відносно ОСОБА_1 , є Києво-Святошинська окружна прокуратура, вона і має бути відповідачем у даній справі. При цьому, Київська обласна прокуратура жодних процесуальних дій відносно ОСОБА_1 не вчиняла, тому не може бути відповідачем у даній справі. Відсутність у Києво-Святошинської окружної прокуратури статусу юридичної особи не впливає на її можливість мати статус відповідача у даній справі, оскільки належним відповідачем у даній категорії справ є держава.

Доводи апеляційної скарги Києво-Святошинської окружної прокуратури стверджують, що при проведенні досудового розслідування стосовно позивача, слідчі та прокурори діяли у межах наданих ним повноважень та у визначений законом спосіб, позивач зазнав мінімального втручання у свої конституційні права з боку правоохоронних органів, яке було здійснено згідно з вимогами КПК України, та було обумовлено необхідністю виконання покладених на ці органи функцій у сфері боротьби зі злочинністю. Апелянт вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, не доведено зв`язку зазначених у позові несприятливих факторів із можливими неправомірними діями відповідачів, та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у справі.

У доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини і позивачем, і жодної шкоди позивачу не завдавало, тому Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу діями інших суб`єктів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не встановлено вчинення протиправних дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення, та передумовою цивільно-правових наслідків таких дій (бездіяльності), і тому позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином, і не доведено незаконності їх дій. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. При здійсненні досудового розслідування до позивача не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження (незаконне взяття і тримання під вартою, обшук, виїмка, відсторонення від роботи тощо), тому не можна стверджувати, що позивачу заподіяна моральна шкода. Доводи апеляційної скарги зазначають, що враховуючи тривалість перебування позивача під слідством та судом, не є зрозумілим, з яких підстав позивач просив стягнути моральну шкоду в сумі 1 200 000 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи поданих апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.

Згідно пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у випадку законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, відповідно до статті 3 Конституції України. Згідно ч.5 статті 9, ч.6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п.5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Пунктом 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Відповідно до положень статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п.9 ч.2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписи статті 1176 ЦК України регламентують відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтями: 1, 2, 3, 4, 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, регламентовано право на відшкодування шкоди, в тому числі, і моральної, в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Виходячи із правового аналізу вказаної норми права, розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у відповідному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім і більший розмір відшкодування.

Згідно роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції, із врахуванням вищезазначених фактичних обставин справи та приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов висновку щодо доведеності факту того, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000029 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212, ч.1 статті 366 КК України, ОСОБА_1 дійсно було заподіяно моральну шкоду. При цьому, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції вважав за доцільне стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі лише однієї мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на день звернення до суду становив 6 000 грн., за період перебування ОСОБА_1 під слідством - 6 років 10 місяців 17 днів, визначивши таким чином суму морального відшкодування у розмірі 495 290,32 грн. При цьому, судом першої інстанції було прийнято до уваги, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення репутації. Враховуючи характер правопорушення та глибину моральних страждань, які позивач зазнав, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений ним розмір моральної шкоди зможе повною мірою покрити перенесені позивачем протягом вказаного хронологічного періоду моральні страждання.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги приписи норм права, які регламентують спірні правовідносини, та фактичні, документально підтверджені обставини справи, а також виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди. Але, при цьому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Києво-Святошинської окружної прокуратури відносно того, що судом першої інстанції невірно визначено строк перебування ОСОБА_1 під слідством.

Визначаючи строк незаконного перебування позивача під слідством тривалістю 6 років 10 місяців 17 днів, суд першої інстанції погодився із позицією позивача, що даний строк має обраховуватись з 15.04.2014 року - дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 статті 212 КК України і до 03.03.2021 року - день набрання чинності виправдувальним вироком.

Проте, даний висновок суду першої інстанції не можна вважати таким, що узгоджується із приписами Закону, виходячи із наступного.

Згідно п.14 ч.1 статті 3 КПК України, в редакції Закону від 13.04.2012 року, притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Оскільки повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_1 23.05.2017 року, то саме з цієї дати і по день набрання чинності виправдувальним вироком - 03.03.2021 року, позивач перебував під слідством та судом. З 15.04.2014 року (дата внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення), і до 23.05.2017 року досудове розслідування проводилось не відносно ОСОБА_1 , а за фактом виявлення ознак злочину в діях посадових осіб ПП АПТК. До 23.05.2017 року в рамках досудового розслідування жодні процесуальні дії відносно ОСОБА_1 не проводились, що підтверджується Реєстром матеріалів досудового розслідування (а.с.30-34, том 1 кримінальної справи №742/2412/17).

Отже, строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом обраховується з дня повідомлення ОСОБА_1 про підозру - 23.05.2017 року, і по день набрання чинності виправдувальним вироком - 03.03.2021 року, що, відповідно, становить: 45 місяців 11 днів. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, який на день звернення позивача до суду з позовом становив 6 000 грн., розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , складає 272 200 грн. Розрахунок наступний: за 45 місяців: 45 х 6 000 грн. = 270 000 грн.; за 11 днів: 6 000 грн./30 днів х 11 днів = 2 200 грн. Всього: 270 000 грн. + 2 200 грн. = 272 200 грн.

За даних обставин, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 272 200 грн.

Доводи апеляційних скарг Києво-Святошинської окружної прокуратури та Державної казначейської служби України зазначають, що висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача з Державного бюджету України 17 000 грн., в рахунок відшкодування витрат за надання позивачу професійної правничої допомоги у справі №742/2412/17, кримінальне провадження №0000029, є необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги Казначейської служби України вказують, що зазначені витрати позивачем були понесені у кримінальному провадженні, тому не можуть бути стягнуті під час розгляду даної цивільної справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.

Відповідно до п.4 статті 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, остаточне 02/06/2014, п.269).

Матеріали справи №742/2412/17, які були досліджені апеляційним судом в ході апеляційного перегляду даної справи, містять в собі постанову про залучення захисника від 29.05.2017 року, з якої вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 23.12.2016 року, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, до участі у даному кримінальному провадженні в якості захисника Хавтури В.В. було залучено адвоката Брицьку А.М. (а.с.239, том 4 кримінальної справи №742/2412/17). Під час судового розгляду кримінального провадження №0000029 позивач отримував юридичні послуги від адвоката Брицької А.М. (адвокатське об`єднання Прове) в суді першої інстанції, згідно договору про надання правової допомоги від 23.05.2017 року (а.с.52, том 1 кримінальної справи №742/2412/17), в суді апеляційної інстанції, Верховному Суді та в суді апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Зокрема, під час нового розгляду кримінального провадження №0000029 в суді апеляційної інстанції, позивач отримував юридичні послуги від адвоката Брицької А.М. (адвокатське об`єднання Прове), на підставі договору про надання правничої допомоги від 12.03.2020 року (а.с.101-102, том 1 даної цивільної справи №742/3044/21). Протоколом погодження об`єму замовлених послуг та їх вартості, визначено і погоджено сторонами, що вартість наданих правових послуг (представництво інтересів замовника у Чернігівському апеляційному суді під час розгляду кримінального провадження №0000029; інші процесуальні дії, які будуть необхідні під час представництва інтересів клієнта), становить 17 000 грн. (а.с.103, том 1 даної цивільної справи №742/3044/21). На підтвердження понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката Брицької А.М. до матеріалів цивільної справи додані ксерокопії: рахунку на оплату договору про надання правничих послуг від 12.03.2020 року на суму 17 000 грн.; квитанцій від 02.11.2020 року, від 11.11.2020 року, від 23.11.2020 року, від 10.12.2020 року, від 29.01.2021 року, від 01.02.2021 року, на загальну суму 17 000 грн., щодо оплати ОСОБА_1 надання вказаних правничих послуг (а.с.103, зворот - 106, зворот, том 1).

За даних обставин, судом першої інстанції обґрунтовано було стягнуто, в порядку приписів п.4 статті 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь позивача 17 000 грн., в рахунок відшкодування суми, сплаченої позивачем у зв`язку із наданням йому професійної правничої допомоги. За даних обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року у вказаній частині, і таким чином, у вказаній частині рішення суду першої інстанції від 27.09.2022 року підлягає залишенню без змін.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року Державна казначейська служба України просить вказане додаткове рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України вказують, що додаткове рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року не відповідає нормам матеріального права, і тому підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення Казначейству не направлялась, і тому апелянт був позбавлений можливості надати суду клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу. На думку апелянта, сума витрат позивача на правничу допомогу, які поніс позивач, є необґрунтованою та такою, що не підтверджена доказами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів п.3 ч.2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду, спричинену незаконними діями уповноважених осіб державних органів України, в розмірі 495 290,32 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суми сплачених ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі №742/2412/17 кримінальне провадження №0000029 коштів у розмірі 17 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.215-218, том 1).

Інтереси позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Соболівський А.М., на підставі договору про надання правової допомоги від 21.05.2021 року (а.с.230, том 1), та ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія АА №1103849 від 21.05.2021 року (а.с.17, зворот, том 1).

03.10.2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. направив до суду першої інстанції заяву про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу, в якій зазначив, що в зв`язку з розглядом даної справи позивач поніс судові витрати на правову допомогу на загальну суму 21 300 грн. (а.с.225-238, том 1).

На підтвердження визначення вказаної суми за надання послуг професійної правничої допомоги в матеріалах даної справи наявні: рахунок №1 від 29.09.2022 року на суму 21 300 грн., акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 29.09.2022 року на суму 21 300 грн., звіт №1 про надання правової допомоги від 29.09.2022 року, із детальним описом обсягу наданих правничих послуг, квитанція від 30.09.2022 року на підтвердження проведення оплати ОСОБА_1 послуг правничої допомоги на суму 21 300,00 грн. (а.с.231-234, том 1).

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 965,17 грн. - витрати на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти заявлених вимог, відмовлено. Визначаючи даний розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції визнав доведеним та обґрунтованим визначений позивачем їх розмір, врахував відсутність клопотань від інших учасників справи про їх зменшення, а також пропорційність задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 , а саме, 42,09%.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції учасниками судового розгляду даної справи не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зазначають, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення Казначейству не направлялась, і тому апелянт був позбавлений можливості надати суду клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу.

Вказані доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України не узгоджуються із матеріалами даної цивільної справи. Оскільки, до заяви про відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу додано докази направлення копії даної заяви іншим учасникам справи, в тому числі, і Державній казначейській службі України, номер відправлення, накладна №111 (а.с.224-а, том 1). Як вбачається із наданої представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Соболівським А.М. до відзиву на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року, роздруківки із офіційного веб-порталу Укрпошти щодо поштового відправлення, накладна №111, вказане відправлення вручено Державній казначейській службі України за довіреністю 05.10.2022 року (а.с.99, 100-101, том 2).

Вищенаведені обставини спростовують посилання Державної казначейської служби України в доводах поданої апеляційної скарги на неотримання копії заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, і що вказана обставина позбавила Державну казначейську службу України можливості подати клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Враховуючи зазначене вище, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 26.10.2022 року.

Разом з тим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 272 200 грн., то відповідно до приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат, який проведено додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року.

Позов ОСОБА_1 апеляційним судом задоволено частково - на 23,76 %, виходячи із загальної суми позову та розміру задоволених судом позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , становить 5 060,88 грн., виходячи із розрахунку: 21 300 грн. х 23,76% = 5 060 грн. 88 коп.

За даних обставин, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року апеляційний суд вважає за необхідне змінити в частині визначення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до 5 060 грн. 88 коп. В іншій частині додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.10.2022 року, необхідно залишити без змін.

Вимоги апеляційних скарг Києво-Святошинської окружної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року апеляційним судом задоволено частково, а саме, на 43,55%, виходячи із зміни апеляційним судом рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року.

За подання апеляційних скарг на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.09.2022 року, відповідно Київською обласною прокуратурою (в інтересах Києво-Святошинської окружної прокуратури) та Державною казначейською службою України сплачено по 7 684,35 грн. судового збору (а.с.46,71, том 2).

Відповідно до приписів ч.6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За даних обставин, необхідно компенсувати Київській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 53 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтвердженого сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору, виходячи із розрахунку: (7 684,35 грн. х 43,55% = 3 346,53 грн.). Також необхідно компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 53 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтвердженого сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору, виходячи із розрахунку: (7 684,35 грн. х 43,55% = 3 346,53 грн.).

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської окружної прокуратури - задовольнити частково.

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 272 200 (двісті сімдесят дві тисячі двісті) грн.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року, залишити без змін.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року змінити в частині визначення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до 5 060 (п`ять тисяч шістдесят) грн. 88 коп.

В іншій частині додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року, залишити без змін.

Компенсувати Київській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 53 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 53 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: