ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4834/21

Головуючий у першій інстанції Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1270/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову посилалось на те, що 08.10.2018 між сторонами було укладено Договір позики за умовами якого позивач надав відповідачу позику в сумі 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 09.11.2018 на 29 днів та зі сплатою комісії.

Позивач вказує, що невід`ємною частиною Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua.

За домовленістю сторін було погоджено використання позичальником-відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору, відповідачем було отримано кошти на зазначених позивачем умовах стосовно розміру позики, процентів за користування позикою та строку повернення позики, що підтверджує факт укладання письмового правочину в електронній формі на умовах Пропозиції (Оферти) укладення договору позики, що опублікована на веб-сайті https://fksm.com.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача, акцептованою відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором.

Грошові кошти (позика) були перераховані відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 , 12.10.2018 в сумі 3 000,00 грн.

Проте, в порушення умов договору позики у відповідача перед позичальником утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2021 становить 108 319, 37 грн, що складається з: заборгованість за позикою 3 000 грн; заборгованість по комісії 97 986, 56 грн; інфляційні втрати 5 169, 94 грн; заборгованість по 3 % річних 2 162, 87 грн.

У позові ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики № 3261271 від 08.10.2018 в сумі 108 319, 37 грн та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 11.10.2021 позов ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором позики № 3261271 від 08.10.2018 в сумі 107 319, 37 грн станом на 01.06.2021, яка складається з: 3 000 грн заборгованість за основною сумою позики; 97 986, 56 грн заборгованість по комісії; 5 169, 94 грн заборгованість по інфляційним втратам; 2 162, 87 грн заборгованість по 3 % річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 270, 00 грн.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 15.03.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення задоволено, заочне рішення суду першої інстанції від 11.10.2021 скасовано, справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Чернігівського районного суду від 24.07.2023 позовні вимоги ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором позики № 3261271 від 08.10.2018 в сумі 3 785, 99 грн станом на 01.06.2021, яка складається з: 3 000 грн заборгованість за основною сумою позики; 555, 69 грн заборгованість по інфляційним втратам; 230, 30 грн заборгованість по 3 % річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» частину сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 79, 34 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що укладений між сторонами договір позики є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 97 986,56 грн за період з 12.10. 2018 по 01.06.2021, позивач обґрунтовував цю суму заборгованості умовами договору позики (п. 4.2.2.1, 4.2.2.2), разом з тим, суд, посилаючись на ЗУ «Про споживче кредитування» (ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12), прийшов до висновку, що, умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісії суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, таким чином позивачем не обґрунтовано нараховано комісію у розмірі 97 986, 56 грн, а відтак і не підлягають стягненню.

Разом з тим, позивачем було нараховано 3% річних за період з 12.10.2018 по 31.05.2021 у розмірі 2 162,87 грн, проте, судом встановлено, що нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з дати укладання договору позики, що не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, таким чином 3 % річних судом нараховано з 09.11.2018 по 31.05.2021 розмір яких складає 230, 30 грн.

При нарахуванні позивачем інфляційних витрат у розмірі 5 169, 94 грн судом встановлено, що в розрахунку не зазначено на яку суму заборгованості їх було нараховано та який індекс інфляції було застосовано, тому місцевий суд прийшов до висновку, що підлягають нарахуванню на суму позики 3 000 грн за період з 09.11.2018 по 31.05.2021 із застосуванням індексу інфляції 118,523% та складають 555, 69 грн (3000, 00 грн х (118,523 % / 100 %) 3 000, 00 грн).

Не погоджуючись з рішенням Чернігівського районного суду від 24.07.2023 представник ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» Крушенівський Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 24.07.2023, та залишити без змін рішення Чернігівського районного суду від 11.10.2021.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом надано неправильну оцінку обставинам справи.

У скарзі заявник посилається на те, що позивач надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну щодо кредитного договору інформацію, договір містить усі умови, передбачені ЗУ «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови повернення кредиту, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, тощо. Відповідач погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Посилаючись на ст. 203, 526, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови Договору позики, апелянт не погоджується з твердженням суду, щодо необґрунтованого нарахування комісії.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Як вбачається судом апеляційної інстанції на всі зазначені поштові та електронну адреси ОСОБА_1 направлялась судова кореспонденція, яка отримана останнім на електронну адресу 30.10.2023 (а.с. 159). Направлена судова поштова кореспонденція на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , повернута до суду з відміткою «за закінченням тарміну зберігання» (а.с. 156-157). Крім того, матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 , яка адресована приватному виконавцю, в якій ОСОБА_1 просить документи для ознайомлення надсилати за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 97 зворот). На зазначені в матеріалах справи номери мобільних телефонів ОСОБА_1 не відповідачє. Згідно зворотнього повідомлення (а.с. 166) ОСОБА_1 отримано поштову кореспонденцію 06.11.2023, проте відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 08.10.2018 між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 3261271 (продукт «Он-лайн кредитування») згідно умов якого кредитор надав позичальнику позику в сумі 3 000, 00 грн, строк позики не може становити більше 29 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на (29) днів до 09.11.2018 включно (а.с. 11-16).

Згідно п. 3.3 вказаного договору, сума позики, проценти за користування позикою, комісія, складають заборгованість за договором позики. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором позики.

П. 4.2 договору визначені права та обов`язки позичальника, серед яких обов`язком позичальника є вчасне повернення позики, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та комісію.

У п. 5.4. зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 259 ЦК України, сторони домовилися про збільшення строку позовної давності, що застосовуються до правовідносин згідно Договору та таких що пов`язані з ним, та встановлюють його тривалістю у 10 років.

Згідно п. 7.3. електронна копія цього договору зберігається в електронному вигляді та доступна заявнику в особистому кабінеті на сайті позикодавця. Виготовлення паперових копій електронних документів здійснюється позикодавцем на підставі письмової заяви позичальника протягом 10 робочих днів з дня подання письмової заяви та надсилається за адресою позичальника/або видається нарочно. Зберігання документів проводиться в електронному вигляді за допомогою спеціальних електронних засобів, що унеможливлює доступ сторонніх осіб.

Згідно п. 8.6. сторони укладають цей договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

П. 8.5. передбачено, що зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором сторін є : позичальника логін та пароль особистого кабінету; кредитора логін та пароль позикодавця.

Згідно повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4837-ВП від 24.06.2021, відповідно до договору від 08.12.2016 № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» наступний успішний переказ: 12.10.2018 на суму 3 000 грн, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 294496, номер транзакції в системі WayForPay 358768с0d9ab2b1b6c23e982d1c1edde8fe1f (а.с. 10).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 3261271 від 08.10.2018 станом на 01.06.2021 загальна заборгованість становить 108 319, 37 грн, яка складається з: заборговнсть за кредитом 3 000, 00 грн, заборгованість по відсотках 0, 00 грн, заборгованість по комісії 97 986, 56 грн, заборгованість по штрафним санкціям 0, 00 грн, заборгованість по рахунку інфляції 5 169, 94 грн, заборгованість за 3 % річних 2 162, 87 грн (а.с. 8).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладений між сторонами договір позики є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 97 986,56 грн за період з 12.10. 2018 по 01.06.2021, позивач обґрунтовував цю суму заборгованості умовами договору позики (п. 4.2.2.1, 4.2.2.2), разом з тим, суд, посилаючись на ЗУ «Про споживче кредитування» (ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12), прийшов до висновку, що, умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісії суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, таким чином позивачем не обґрунтовано нараховано комісії у розмірі 97 986, 56 грн, а відтак і не підлягають стягненню.

Разом з тим, позивачем було нараховано 3% річних за період з 12.10.2018 по 31.05.2021 у розмірі 2 162,87 грн, проте, судом встановлено, що нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з дати укладання договору позики, що не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, таким чином 3 % річних судом нараховано з 09.11.2018 по 31.05.2021 розмір яких складає 230, 30 грн.

При нарахуванні позивачем інфляційних витрат у розмірі 5 169, 94 грн судом встановлено, що в розрахунку не зазначено на яку суму заборгованості їх було нараховано та який індекс інфляції було застосовано, тому місцевий суд прийшов до висновку, що підлягають нарахуванню на суму позики 3 000 грн за період з 09.11.2018 по 31.05.2021 із застосуванням індексу інфляції 118,523% та складають 555, 69 грн (3000, 00 грн х (118,523 % / 100 %) 3 000, 00 грн).

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України«Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно п. 8.5. Договору зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету; Кредитора - Логін та Пароль позикодавця.

Пунктом 8.6 Договору передбачено, що сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно п. 2.1. Договору, відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Даний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявка Позичальника на сайті Позикодавця.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище встановлених обставин справи, позика відповідачу надавалась виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (https://fksm.com.ua) з використанням позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору згідно Закону України «Про електронну комерцію» на умовах пропозиції (оферти), акцептованою відповідачем.

З урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Тобто підписання договору позики відбувається шляхом входу в особистий кабінет позичальника, заповненням інформації про позичальника та акцептування пропозиції укласти договір шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Судом встановлено, що для отримання позики відповідач самостійно здійснив реєстрацію на Сайті позивача, за наслідком чого отримав облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подав електронну заявку на отримання кредиту. Вдповідач надав згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на Сайті позивача за наслідком чого отримав логін та направив заявки про отримання позики.

Таким чином, між сторонами було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті (https://fksm.com.ua) і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору.

Договір є укладеним, оскільки відповідач ввів у відповідне поле на сайті позивача отриманий ним одноразовий ідентифікатор.

З матеріалів справи вбчається, що позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з момент у передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 3261271 від 08.10.2018 станом на 01.06.2021 вбачається, що загальна заборгованість становить 108 319, 37 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 3 000, 00 грн, заборгованість по відсотках 0, 00 грн, заборгованість по комісії 97 986, 56 грн, заборгованість по штрафним санкціям 0, 00 грн, заборгованість по рахунку інфляції 5 169, 94 грн, заборгованість за 3 % річних 2 162, 87 грн (а.с. 8).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованості станом на 01.06.2021, яка складається з: 3 000 грн заборгованість за основною сумою позики; 555, 69 грн заборгованість по інфляційним втратам; 230, 30 грн заборгованість по 3 % річних, проте висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості по комісії, є необгрунтованим, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задовленні стягнення заборгованості по комісії місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць та те, що умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісію суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача.

Пунктом 3.3 укладеного між сторонами договору позики № 3261271 передбачено, що сума позики, проценти за користування позикою, комісія, складають заборгованість за договором позики. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором позики.

П. 4.2 договору визначені права та обов`язки позичальника, серед яких обов`язком позичальника є вчасне повернення позики, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та комісію.

Відповідно до п. 4.2.2.1. договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. даного Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашенні позики.

Пунктом 4.2.2.2 передбачено обов`язок сплати комісії позичальником 100 відсотків від вказаної у п. 2.2.1. Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашення власної заборгованості за цим Договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4. Договору.

З урахуванням викладеного висновок місцевого суду про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, є помилковим та не узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору позики.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Разом з тим, цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03 липня 2019 у справі №917/791/18, від 22 жовтня 2019 у справі № 904/5830/18.

Колегія суддів звертає увагу, що суд може вирішувати питання щодо зменшення пені з власної ініціативи, оскільки стаття 551 ЦК України такої заборони не містить.

Більш того, про можливість вирішення такого питання судом з власної ініціативи свідчать відповідні висновки Верховного Суду, висловлені у постановах Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18,17 листопада 2021 року у справі № 757/19/19, 22 лютого 2022 року у cправі №924/441/20.

Таким чином, враховуючи викладене вище та те, що розмір пені за прострочення повернення боргу значно перевищує розмір позики та є несправедливо непомірним тягарем для боржника, а ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, колегія суддів вважає, що сума комісії за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором позики підлягає зменшенню з 97 986, 56 грн до 3 000 грн.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» підлягає частковому задоволенню, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.07.2023 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення комісії скасуванню з постановленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача комісію у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» 136,20 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 102, 15 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії скасувати, задовольнивши частково вказані позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (01005, м. Київ, вул. Лейцпизька, 16, ) заборгованість по комісії в сумі 3000 грн.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року в частині визначення суми до стягнення та судового збору змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» суму заборгованості за договором позики № 3261271 від 08.10.2018 року з 3 785, 99 грн до 6 785, 99 грн станом на 01.06.2021, судового збору з 79, 34 грн до 136, 20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» 102, 15 грн судовий збір за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 15.11.2023.

Головуючий Судді :