Справа № 464/729/23
пр.№ 2/464/623/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2023 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань Ліщук Ю.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Петришина В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 (ЛК АТП №1), третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 32868,40 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Мотивує позов тим, що 12.10.2022 приблизно о 10:10 год вона здійснила посадку у салон автобуса марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух по маршруту № 18, який належить відповідачу, та їхала в центральну частину м. Львова. Під час проїзду у вказаному автобусі, під час зупинки автобуса на вул. Стрийській у м. Львові, вона встала з місця, щоб пересісти на інше в салоні даного автобуса, взялася за поручні руками і в цей момент автобус різко зрушив з місця, внаслідок чого вона не втрималась, впала та травмувалась. В подальшому одна з пасажирів викликала швидку допомогу, інші просили водія зупинитися, однак автобус проїхав ще дві громадські зупинки та на зупинці громадського транспорту, що по вул. Шота Руставелі, її винесли з автобуса пасажири, тому що вона не могла рухатися, звідки її госпіталізувала швидка медична допомога та доставила в НД ВП «Лікарня Святого Луки». В лікарні вона оглядалась черговим лікарем, рентгенологічно обстежена та госпіталізована на стаціонарне лікування в травматологічне відділення. Їй встановлено діагноз перелом міжвертлюжного відділу стегнової кістки, закритий відламковий черезвертлюговий переломом лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків.

13.10.2022 позивачу проведено оперативне втручання в об`ємі: ЗР БІОС лівої стегнової кістки конструкцією PFNa, 18.10.2022 виписана з травматологічного відділення та скерована для подальшого лікування в умовах реабілітаційного відділення, де позивач проходила реабілітацію до 02.11.2022.

Вказує, що відносно водія ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР за № 0001610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вона визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 108/2022 від 09.11.2022 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено синець лівого стегна; також згідно наданих медичних документів гр. ОСОБА_1 лікарями КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП «Лікарня Святого Луки» діагностовано: «Закритий перелом міжвертлюжного відділу лівої стегнової кістки». Дана травма утворилась внаслідок контакту з тупим предметом або при падінні на такий, котрим могли бути частини кузова автомобіля, не виключено, під час дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2022, та відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

30 листопада 2022 року слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області дане кримінальне провадження було закрите на підставі ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку відсутністю в діях водія автобуса ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказана постанова оскаржена в апеляційному порядку. У зв`язку з цим нею понесено витрати на проведення медичних процедур в сумі 32868,40 грн., які просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивач перенесла непомірний стрес в момент падіння та отримання травми ноги, страждання, пов`язаних із необхідністю тривалого стаціонарного лікування, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, оскільки отримані тілесні ушкодження призвели до вимушеної зміни сталого способу життя, призвело до незручностей внаслідок необхідності регулярних спостережень у лікаря, також в результаті травм, отриманих нею під час дорожньо-транспортної пригоди в неї порушено нормальне функціонування лівої ноги, внаслідок чого утруднене пересування, що потребує сторонньої допомоги для пересування. Завдану позивачу моральну шкоду оцінює у розмірі 200 000 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь.

Ухвалою від 13.02.2023 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника відповідача адвоката Петришин В.М., який діє на підставі ордера № 1029428, надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. Вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, покликаючись на те, що постановою слідчого закрито кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_3 , який працює водієм в ЛК АТП №1, оскільки в його діях не має складу кримінального правопорушення, натомість, в діях пасажира ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення. Крім цього, позивачем не наведено доказів, того що вона отримала тілесні ушкодження саме в салоні маршрутного автобуса № 18, а тому підстав для стягнення відповідача в користь позивача матеріально та моральної шкоди відсутні. Просить в позові відмовити.

28.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги, зазначила, що з врахуванням судової практики, незважаючи на те чи винен водій, який керував ТЗ, що є джерелом підвищеної небезпеки, у спричиненні тілесних ушкоджень, відповідальність несе його роботодавець. Моральна шкода нею достатньо обгрунтована. Настоює на позовних вимогах, просить їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач у вступному слові позов підтримала, вказала, що 12.10.2022 вона здійснила посадку в маршрутне таксі №18. Під час проїзду коли автобус зупинився, вона, тримаючись за поручень намагалась пересісти на сусіднє місце. Водій автобуса різко зрушив з місця, від чого вона не втрималась і впала, відчула різкий біль в нозі. Її піднімали 2 пасажирки, одна з яких підійшла до водія і просила водія зупинитись. Водій бачив її падіння, але проігнорував. На зупинці по вул.Ш.Руставелі її вивели пасажирки, одна з яких викликала швидку допомогу. У 8-й лікарні їй зробили операцію, вона досі приймає ліки. Позов підтримала, вказала, що після пригоди не може самостійно пересуватись, змушена звертатись до сторонньою допомогою.

Представник позивача адвокат Стефанович Ю.М. у вступному слові підтримав позовні вимоги, просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Петришин В.М. у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги заперечив. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належно повідомлялась. Письмових пояснень не подавала.

Заслухавши вступні слова позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної шкоди.

Судом встановлено, що 12.10.2022 приблизно о 10:10 год позивач здійснила посадку у салон автобуса марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух по маршруту № 18. Водієм вказаного автобуса був ОСОБА_3 , який перебуває в трудових відносинах із відповідачем - ЛК АТП №1.

З пояснень позивача вбачається, що під час проїзду у вказаному автобусі, під час зупинки автобуса на вул. Стрийській у м. Львові, вона встала з місця, щоб пересісти на інше в салоні даного автобуса, взялася за поручні руками і в цей момент автобус різко зрушив з місця, внаслідок чого вона не втрималась, впала та травмувалась.

З`ясовано, що позивач 12.10.2022 доставлена швидкою медичною допомогою і госпіталізована в НД ВП «Лікарня Святого Луки». Позивачу встановлено діагноз перелом міжвертлюжного відділу стегнової кістки, З/відламковий черезвертлюговий переломом лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, наступного дня 13.10.2022 позивачу проведено оперативне втручання в об`ємі: ЗР БІОС лівої стегнової кістки конструкцією PFNa, 18.10.2022 виписана з травматологічного відділення та скерована для подальшого лікування в умовах реабілітаційного відділення де проходила реабілітацію до 02.11.2022. Отже, внаслідок отриманих травм позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» у період часу: з 12.10.2022 по 18.10.2022 та з 18.10.2022 по 02.11.2022, що підтверджується виписками із медичної стаціонарного хворого № 63158 та № 64655.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 108/2022 від 09.11.2022, при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено синець лівого стегна; також згідно наданих медичних документів гр. ОСОБА_1 лікарями КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП «Лікарня Святого Луки» діагностовано: «Закритий перелом міжвертлюжного відділу лівої стегнової кістки». Дана травма утворилась внаслідок контакту з тупим предметом або при падінні на такий, котрим могли бути частини кузова автомобіля, не виключено, під час дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2022, та відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Встановлено, що до ЄРДР за № 0001610 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а позивач визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні.

30 листопада 2022 року слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області дане кримінальне провадження було закрите на підставі ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку відсутністю в діях водія автобуса ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказана постанова оскаржена і скасована.

З постанови про закриття кримінального провадження від 26 червня 2023 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001610 від 13.10.2022 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи даний спір, суд зауважує наступне.

Так, у п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18 лютого 1997 року (із змінами і доповненнями), (далі Правила) зазначено, що перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживача; вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху.

Відповідно до п.147 Правил водію забороняється порушувати вимоги цих Правил, Правил дорожнього руху та правил технічної експлуатації транспортного засобу.

Статтею 40 Закону України «Про автомобільний транспорт» також передбачено, що водій автобуса зобов`язаний вживати необхідних заходів для безпеки пасажирів.

Водій вправі вимагати від пасажирів виконання їх обов`язків.

Отже, виходячи із встановлених обставин справ, водієм допущено порушення Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Пасажир під час користування транспортним засобом має право: на безпечну перевозку себе та багажу, відшкодування завданої шкоди, що передбачено пунктом п.5.5 Правил дорожнього руху.

Даних про притягнення позивача за порушення правил дорожнього руху чи порушень правил поводження в маршрутному автобусі суду не надано. Тому суд приходить до висновку, що позивач впала і отримала ушкодження як з власної необережності, так і з вини водія маршрутного таксі, тому вона має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Однак, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непоборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13ц; від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Щодо непоборної сили - це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непоборна сила є об`єктивним явищем, тобто подією яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому ця подія має стосовно діяльності суб`єкта зовнішній характер втручання. Невідворотність дії непоборної сили або шкоди, що заподіюється нею, тісно пов`язана з її надзвичайним характером. Саме надзвичайний характер події не дає можливості особі запобігти та відвернути настання негативних наслідків. Непоборною силою є подія, яка об`єктивно є невідворотною. Запобігти її прояву не здатна жодна особа з урахуванням її фізичних, економічних, технічних та інших можливостей.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Доводи представника відповідача про відсутності вини водія у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу суд не приймає та вважає, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ст.1187 ЦК України відповідальність наступає і без вини водія.

Наведене узгоджується із п.2 Постанови ПВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), а саме, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що матеріальну шкоду з врахуванням наданих позивачем фіскальних чеків на придбання ліків, рахунків про оплату металоконструкції для інтрамедулярного остеосинтезу проксимальної частини стегнової кістки слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача в користь позивача матеріальну шкоду в розмірі у розмірі 32096,47 грн. В решті вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 771 грн. 93 коп. позивачем не доведені в судовому засіданні.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., то прийшов до наступного висновку.

Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Твердження представника відповідача про відсутність вини водія у скоєнні ДТП, недоведеність отримання позивачем тілесні ушкодження саме в салоні автобусного маршруту № 18 повністю спростовуються висновком експертизи та нормами чинного законодавства.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом.

Приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди суд враховує стрес позивача в момент падіння, больовий шок внаслідок отримання травми ноги пасажира маршрутки, фізичний біль і страждання в період стаціонарного лікування, зміну сталого способу життя, незручності, а також байдужість водія і його поведінку, тяжкість та глибину її душевних страждань, які носять триваючий характер, невідворотність наслідків, що наступили, істотність негативних змін в особистому житті, з огляду на похилий вік позивача, котра є переселенкою, те, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди. Разом з тим, розмір моральної шкоди слід зменшити з 200 000 грн. до 5000 грн., виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, а також того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить лише оціночний компенсаційних характер завданим фізичним стражданням.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 (ЛК АТП №1) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 32096 (тридцять дві тисячі дев`яносто шість) гривень 47 коп.

Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 (ЛК АТП №1) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: Львівське комунальне автотранспортне підприємство № 1 (ЛК АТП №1), місцезнаходження: м.Львів, вул.Грунтова, 1Б, 1.

Третя особа: ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_3 , ІПН невідомий.

Повний текст рішення складено 26.07.2023.

Суддя О.Ю.Горбань