КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 361/6003/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9500/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.,

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2022 року (суддя Петришин Н.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

встановив:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 березня 2016 року між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідний запис, вчинений на підставі оскаржуваного договору, про право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру та відновити запис, щодо права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

17 листопада 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сич О.Ю. подав до Броварського міськрайонного суду Київської області заяву про надання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 110 454грн, що складаються із судового збору в розмірі 454грн, сплаченого за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу від 18 жовтня 2021 року та 110 000грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу).

Обґрунтовуючи свої вимоги, представник відповідача посилався на те, що у судовому засіданні до закінчення судових дебатів ним зроблено заяву про надання доказів понесених судових витрат у зв`язку з розглядом цивільної справи № 361/6003/19 протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення.

Зазначав, що 19 липня 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом Сичом О.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат Сич О.Ю. зобов`язався надати ОСОБА_2 правову допомогу, в обсязі та на умовах,

передбачених цим договором, а ОСОБА_2 - прийняти надані послуги та оплатити їх.

15 листопада 2022 року, в порядку п.п. 4.2, 4.3 договору, було складено Акт про обсяг наданої правової допомоги, відповідно до якого адвокатом Сичом О.Ю. станом на 15 листопада 2022 року було витрачено на правову допомогу 31 годину часу, що в грошовому еквіваленті, виходячи з розрахунку: 1 година = 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати на день надання правової допомоги, склало 110 036грн 80 коп., та, за домовленістю сторін, було зменшено до 110 000грн, які в повному обсязі були сплачені ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 49 379грн 60 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2022 року змінити, шляхом доповнення мотивувальної частини та зменшення розміру витрат на правову допомогу, а у разі не підтвердження за наслідками виконання ухвали про витребування доказів оплати послуг адвоката Сича О.Ю., скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на правову допомогу відмовити.

Позивач посилається на те, що у додатковому рішенні не наведені розрахунки, з яких складається сума 49 379грн 60 коп., тому вважає, що мотивувальна частина додаткового рішення повинна бути доповнена детальним розрахунком суми стягнутих коштів.

Також позивач вважає, що представником відповідача не надано доказів понесених ним витрат на оплату проїзду для участі в дев`яти судових засіданнях та для ознайомленнями з матеріалами справи у сумі по 1000грн, тому загальна сума витрат на правову допомогу має бути зменшена на 10 000 грн.

Крім того позивач стверджує, що згідно журналів судових засідань, які містяться в матеріалах справи, документально підтвердженими є витрати часу адвоката Сича О.Ю. на участь у судових засіданнях тривалістю 5,02 годин, вартість яких згідно умов договору становить 10 613грн.

Позивач вважає, що суд недостатньо зменшив розмір витрат на інші послуги, оскільки заперечення у відзиві ОСОБА_2 тотожні із запереченнями, які подавались ним же в рамках цивільної справи № 361/5027/16-ц, що також перебувала на розгляді у Броварському міськрайонному суді Київської області; під час судового розгляду ОСОБА_2 просив об`єднати дану цивільну справу із іншою справою № 361/1889/19 за позовом ОСОБА_3 до тих самих відповідачів та з тим самим предметом, і відзиви, подані ОСОБА_2 в цих справах, є ідентичними та відрізняються лише в частині номера справи та прізвища позивача.

Також ОСОБА_1 вважає необґрунтовано завищеними витрати в розмірі 5200грн на підготовку 2 грудня 2021 року апеляційної скарги на ухвалу суду про зупинення провадження в справі.

25 травня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Сича О.А., підписані його електронним підписом, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області без змін.

Представник відповідача зазначає, що посилання позивача на відсутність доказів понесення витрат на оплату проїзду адвоката є безпідставними, оскільки такі витрати до відшкодування не заявлялися та до розрахунку не включені.

Також представник відповідача вважає безпідставними доводи позивача про доцільність зменшення розміру витрат на правову допомогу, пропорційно витраченому часу на участь у судових засіданнях відповідно до даних протоколів судових засідань, оскільки Верховний Суд неодноразово зазначав, що такі стадії як прибуття до суду чи

іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта, а час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 направив на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що відповідач ОСОБА_2 в рамках розгляду іншої цивільної справи № 361/1889/19, яка перебуває на розгляді у Броварському міськрайонному суді Київської області, заявив клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення військового стану, у зв`язку з його перебуванням в складі Зведеного загону Департаменту патрульної поліції, що виконує бойові завдання на території Харківської області.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Своєю чергою реалізація завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та ефективне поновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права неможливе без дотримання судом встановлених законом строків розгляду та вирішення справи.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою

суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що провадження у справі зупиняється з метою надання особі, яка перебуває у складі Збройних Сил України, можливість прийняти участь у судовому засіданні при розгляді справи, де він є стороною, надати суду докази у підтвердження своїх посилань та скористатися іншими процесуальними правами.

Разом з цим, дана справа апеляційним судом розглядається без повідомлення учасників справи, відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються нові докази, які не були надані до суду першої інстанції, а відтак, зупинення провадження у справі не є необхідним і призведе до безпідставного затягування розгляду справи.

Крім того, ні відповідачем ОСОБА_2 , ні його представником - адвокатом Сичом О.Ю. не заявлено клопотання про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення суду із зазначених підстав, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для зупинення апеляційного провадження і у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовляє.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмові пояснення адвоката Сича О.Ю., вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Сича О.Ю. про відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а відтак відповідач має право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу.

Також суд першої інстанції зазначив, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не підтвердженим у повному обсязі належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає матеріалам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах процесуального права.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини 2 статті 141 України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, тому понесені

відповідачем ОСОБА_2 судові витрати, зокрема, на правову допомогу, підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 .

Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати,

стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу представником ОСОБА_2 - адвокатом Сичом О.Ю. до суду першої інстанції було надано:

- копію договору про надання правової допомоги, укладеного 19 липня 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом Сичом О.Ю., згідно пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавити юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. У розділі 4 сторони договору погодили, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, при визначенні якого враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоритична підготовка та репутація адвоката. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату кошти (гонорар) у вигляді погодинної оплати, виходячи із розрахунку - вартість однієї години становить 40 (сорок) відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на момент надання правової допомоги. Крім того, у випадку розгляду справи чи вчинення представницьких дій за межами міста Києва, клієнт додатково оплачує витрачений на дорогу час та вартість проїзду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за одну представницьку дію за межами міста Києва (т. 4 с.с. 172-173);

- копію ордеру серії КС № 463273, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 19 липня 2018 року на представництво адвокатом Сичом О.Ю. інтересів ОСОБА_2 у Броварському міськрайонному суді Київської області та Київському апеляційному суді (т. 1 с.с. 127).

- копію Акту про обсяг наданої правової допомоги від 15 листопада 2022 року, відповідно до якого загальна вартість наданих ОСОБА_2 послуг станом на 15 листопада 2022 року становить 110 036,80грн та яку за домовленістю сторін зменшено до 110 000грн: ознайомлення та детальний аналіз матеріалів позовної заяви від 20 серпня 2019 року та доданих до неї документів (4 год. - 6676,80 грн); аналіз судової практики та формування правової позиції (2 год. - 3338,40 грн); зустріч із клієнтом та погодження правової позиції (1 год. - 1669,20 грн); підготовка відзиву на позовну заяву від 20 серпня 2019 року (3 год. - 5007,60 грн); підготовка та участь у судових засіданнях 13 листопада 2019 року (1 год. - 1669,20 грн) та 16 березня 2020 року (1 год. - 1889,20 грн); ознайомлення та аналіз нової редакції позовної заяви від 11 березня 2020 року (2 год. - 3778,40 грн); аналіз судової практики по новій редакції позовної заяви та підготовка відзиву (3 год. - 5667,60 грн); підготовка клопотання про забезпечення судових витрат (1 год. - 1889,20 грн); підготовка та участь в судових засіданнях 6 липня 2020 року (1 год. - 1889,20 грн) та 29 вересня 2020 року (1 год. - 2000 грн.); ознайомлення з матеріалами справи (1 год. - 2000 грн); підготовка до судових дебатів та письмове викладення судових дебатів (1 год. - 2400 грн); підготовка та участь у судових засіданнях 11 лютого 2021 року

(1 год. - 2400 грн), 6 травня 2021 року (1 год. - 2400 грн), 12 серпня 2021 року (1 год. - 2400 грн), 18 жовтня 2021 року (2 год. - 4800 грн); підготовка апеляційної скарги на ухвалу про зупинення провадження (2 год. - 5200 грн); підготовка та участь у судових засіданнях 29 вересня 2022 року (1 год. - 2600 грн) та 14 листопада 2022 року (1 год. - 2680 грн); підготовка заяви про стягнення правової допомоги та акту про обсяг наданої правової допомоги (1 год. - 2680 грн) (т. 4 с.с. 174);

- копію квитанції про оплату ОСОБА_2 16 листопада 2022 року грошових коштів на користь адвоката Сича О.Ю. в розмірі 110 000грн (т. 4 с.с. 175).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно акту від 15 листопада 2022 року вартість наданої правової допомоги, обсяг якої зазначений у акті, складає 65 034грн 80коп., а не 110 036,80грн.

ОСОБА_1 заяву про зменшення цих витрат до суду першої інстанції не подав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

Враховуючи зазначені правові позиції Верховного Суду, судом першої інстанції визнано завищеною кількість витрачених годин на вчинення адвокатом таких процесуальних дій: ознайомлення та детальний аналіз матеріалів позовної заяви від 20 серпня 2019 року та доданих до неї документів (4 год. - 6676,80грн), аналіз судової практики та формування правової позиції (2 год. - 3338,40грн) та по цим двом процесуальним діям в сумі стягнуто оплату за дві години роботи адвоката в розмірі 3338,40грн.

З аналогічних підстав судом зменшено суму витрат за ознайомлення та аналіз нової редакції позовної заяви від 11 березня 2020 року (2 год. - 3778,40грн) та аналіз судової практики по новій редакції позовної заяви та підготовка відзиву (3 год. - 5667,60грн), встановивши загальну суму відшкодування за ці процесуальні дії у розмірі 5667,60грн за три години роботи адвоката.

Крім цього, судом першої інстанції було відмовлено у стягненні витрат за підготовку апеляційної скарги на ухвалу про зупинення провадження у справі (2 год. - 5200грн) та сплату судового збору за її подання.

Додаткове рішення суду в цій частині не оскаржується.

За таких обставин, суд першої інстанції оцінив співмірність заявлених до відшкодування витрат, зі складністю справи та обставинами даної справи, а також врахував надані докази у підтвердження витрат відповідача на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів розрахунки визначеної до стягнення суми, що не відповідає п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», а додаткове рішення є нечіткім та незрозумілим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відшкодування судових витрат на правову допомогу не є позовними вимогами, а суд першої інстанції детально розписав, які саме витрати відповідача на правову допомогу не підлягають відшкодуванню і у зв`язку із чим заявлені до відшкодування судові витрати підлягають зменшенню до визначеної судом суми, навівши усі розрахунки.

З цих підстав вимоги апеляційної скарги про доповнення мотивувальної частини додаткового рішення задоволенню не підлягають.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність вимог про стягнення вартості проїзду в розмірі 1 000грн за одну представницьку дію за межами міста Києва та про необхідність зменшення суми витрат, що підлягають відшкодуванню на 10 000грн, є безпідставними, оскільки такі витрати не були включені представником відповідача до наданого розрахунку та не стягувались із позивача судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом реального часу тривалості судових засідань при визначенні вартості участі адвоката у судових засіданнях, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

Як зазначив Верховний Суд, такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів на підтвердження факту оплати ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу на користь адвоката Сича О.Ю. та факту отримання перерахованих коштів адвокатом Сичом О.Ю., оскільки встановлення даних обставин не має юридичного значення при вирішенні питання про відшкодування витрат відповідача на правову допомогу, так як такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних

робіт, та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.№923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваного додаткового рішення, правильно оцінив надані докази та застосував норми матеріального права, тому правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення не встановлено.

Керуючись статями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова