Дата документу 26.04.2023 Справа № 322/307/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №322/307/22 Головуючий у 1-й інстанції:Губанов Р.О.
Провадження №22-ц/807/949/23-2 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2023 року за скаргою ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича на рішення та дії державного виконавця органу виконавчої служби: Новомиколаївський відділ Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця органу виконавчої служби: Новомиколаївський відділ Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області.

На обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, частково задоволений позов першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури М. Соколова в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про витребування земельної ділянки. Витребувано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

На виконання рішення суду від 13 вересня 2022 року Новомиколаївським районнимо судом Запорізької області 10 січня 2023 року видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного судового рішення про витребування у ОСОБА_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району, Запорізької області вищезазначену земельну ділянку, на підставі якого постановою державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Баля Я.А. від 02 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № 70900819.

Постановами державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Баля Я.А. від 02 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь зазначеної державної виконавчої служби виконавчий збір у розмірі 13400,00 грн, а також, визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 188,45 грн (ВП 70900819).

21 лютого 2023 року він отримав від Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби лист (штрих кодовий ідентифікатор 808), яким, в тому числі, надійшли оскаржувані ним документи: супровідний лист та Постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819, якою вікрито виконаче провадження з виконання виконавчого листа № 322/307/22; стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 13400,00 грн; супровідний лист та Постанова про стягнення виконавчого збору від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819, якою стягнуто із ОСОБА_1 виконачий збір у розмірі 13400,00 грн; супровідний лист та Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у ВП 70900818, якою стягнуто з ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 188,45 грн, виклик державного виконавця від 02 лютого 2023 року № 324/29.11/38, яким зобов`язано ОСОБА_1 сплатити борг за виконавчим документом та надати інші документи щодо виконання виконавчого листа.

Вважає, що зазначені дії та рішення державного виконавця є незаконними. За приписами частин 3, 4 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Результатом виконання рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є саме зміна власника у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме виконавче провадження 70900819 є просто фікцією, які саме заходи має здійснювати державний виконавець, якщо він не наділений функціями державного реєстратора. Тому, сам факт відкриття виконавчого провадження має ознаки перевищення службових повноважень.

Відповідно до пункту 67 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника на таке майно було зареєстроване в Державному реєстрі прав.

Для державної реєстрації права власності позивач повинен був подати до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію права та судове рішення, що набрало законної сили, тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819 є неправомірною. Усі інші рішення державного виконавця є похідними від цієї постанови та також є неправомірними. Натомість, після отримання виконавчого листа, що не підлягає виконанню органом державної виконавчої служби виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, викликом державного виконавця від 02 лютого 2023 року №324/29.11/38 зобов`язано скаржника з`явитися до державного виконавця щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату, що також є незаконним, оскільки про майнове стягнення у виконавчому листі про витребування земельної ділянки мова взагалі не йде. Виклик не містить перелік конкретних заходів, які мав ОСОБА_1 вчинити для виконання виконавчого листа.

Також незаконним є обов`язок виконавця подати пояснення щодо невиконання виконавчого документа та повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, оскільки ОСОБА_1 виконати такий виконавчий лист не в змозі, оскільки із заявою про реєстрацію права власності до державного реєстратора має звернутися саме власник, на користь якого таке майно витребувано.

На підставі вищевикладеного, права боржника були істотно порушені, тому ОСОБА_1 просив суд поновити строк на подання скарги, винати неправомірними і скасувати:

1) Постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №322/307/22, виданого 10 січня 2023 року, яким постановлено витребувати у ОСОБА_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запрізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту та стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13400,00 грн;

2) Постанову про стягнення виконавчого збору від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819, якою стягнуто із ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 13400,00 грн;

3) Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у ВП 70900819;

4) Виклик державного виконавця від 02 лютого 2023 року №324/29.11/38, яким зобов`язано ОСОБА_1 сплатит борг за виконавчим документом та надати інші документи щодо виконання виконавчого листа;

5) Зобов`язати уповноважених посадових осіб Новомиколаївського відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про повернення стягувачу органом державної виконавчої служби виконавчого листа №322/307/22, виданого 10 січня 2023 року про витребування земельної ділянки, без прийняття до виконання.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острика Сергія Юрійовича, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставинам, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2023 року, постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії рішення та дії державного виконавця задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судне взяв до уваги те, що виконання рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, яке полягає у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за стягувачем виконується державним реєстратором, а не державним виконавцем, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає обов`язків та повноважень державного виконавця на вчинення таких записів. Суд не врахував, що Закон України "Про виконавче провадження" передбачає здійснення примусового виконання рішення у спосіб і в порядку, передбаченим виконавчим документом і цим Законом, який не містить способу і порядку примусового виконання рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Суд не повністю дослідив всі обставини, що мають значення для справи, і не застосував до спірних правовідносин п. п. 5,6,7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", які передбачають зазначення у виконавчому документі резолютивної частини із заходами примусового виконання рішення,а також повернення виконавчого документу без виконання, якщо виконання рішення не передбачає таких примусових заходів. В зв`язку з прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження порушуються його права в частині безпідставного стягнення з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що заходи примусового виконання рішень визначені ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" не є вичерпними. Посилаючись на висновки постанов Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі N 183/1617/16; від 07.11.2018 року у справі N 488/5027/14 -ц, суд виходив з того, що державна реєстрація права власності і інших речових прав на нерухоме майно проводиться,зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили щодо набуття, зміни або припинення права власності на нерухоме майно. Водночас зазначене жодним чином не вказує на те, що зміна власника у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у подібних справах свідчить про добровільне виконання рішення суду. Відповідно це не свідчить про те, що таке рішення не може виконуватися в порядку примусового виконання, тобто можливе і у процедурі примусового виконання рішення суду, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року у справі N 2-690/11 (провадження N 61-20049 св18) , у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 314/738/15-ц. Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені заходи примусового виконання рішень, серед яких є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння не підлягає примусовому виконанню, оскаржувані дії та рішення по відкриттю виконавчого провадження є неправомірними і порушують його права, є безпідставними, а тому визнав скаргу необгрунтованою в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, частково задоволений позов першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури М.Соколова в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про витребування земельної ділянки. Витребувано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради

Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

На виконання вказаного рішенням, Новомиколаївським районним судом Запорізької області, видано Запорізькій обласній прокуратурі виконавчий лист від 10 січня 2023 року у цій справі, що підтверджується відповідним супровідним листом суду першої інстанції, заявою Запорізької окружної прокуратури Запорізької області про примусове виконання судового рішення ( а.с. 167).

Відповідно до виконавчого листа виданого Новомиколаївським районним судом Запорізької області від 10 січня 2023 року № 332/307/22 на виконання судового рішення від 13 вересня 2022 року вбачається, що суд вирішив витребувати у ОСОБА_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради

Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту ( а.с. 168).

Постановою державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Баля Я.А. від 02 лютого 2023 року на підставі зазначеного виконавчого листа, відкрито виконавче провадження № 70900819, боржнику встановлено строк виконання судового рішення протягом 10 робочих днів. Зазначено щодо стягнення з боржника виконавчого збору/ основну винагороду виконавця у розмірі 13400, 00 грн ( а.с. 14-15).

Постановами державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Баля Я.А. від 02 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь зазначеної державної виконавчої служби виконавчий збір у розмірі 13400,00 грн, а також, визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 188,45 грн (ВП 70900819) ( а.с. 17-18, а.с. 20-21).

Дані постанови державним виконавцем 02 лютого 2023 року були направлені на адресу ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними супровідними листами ( а.с. 13. , а.с. 16, а.с. 190), які ОСОБА_1 отримав 21 лютого 2023 року, що не заперечується скаржником та зазначено ним про це у скарзі.

02 лютого 2022 року державним виконавцем Баля Я.А. на адресу ОСОБА_1 було напрвлено виклик про надяння доказів щодо сплати боргу за виконавчими документами ( а.с. 22-23).

Щодо вимог скарги про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про зобов`язання повернення виконавчого листа стягувачу.

Правовідносини з примусового виконання рішення суду, пред`явлення до виконання і виконання виконавчих документів, права і обов`язки сторін виконавчого провадження врегульовано нормами ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N 512/5, зареєстрованим в Мінюсті України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 зі змінами і доповненнями. (далі - Інструкція).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII (тут і далі у редакції на час спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України N 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. ч. 1,5,7,8 ст. 26 Закону України N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Частиною 4 ст. 4 Закону України N 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий документ протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

З оглянутого колегією виконавчого провадження N 70900819, що оцінювалось і судом першої інстанції, вбачається, що Новомиколаївським районним судом Запорізької області від 10 січня 2023 року на виконання рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області у справі № 322/307/22 видано виконавчий лист про витребування у ОСОБА_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером: :12:002:0084(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту.

Вказаний лист стягувач в особі першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури М. Соколова в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області був пред`явлений до виконання до Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро).

Виконавчий лист відповідав вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 4 Закону і у ньому були зазначені необхідні складові виконавчого листа, передбачені цією частиною, в тому числі, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового його виконання - "Витребувати в ОСОБА_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області області земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту».

Не встановивши підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону України N 1404-VIII, державний виконавець Баля Я.А., діючи у межах своїх повноважень, визначених ст. 18 Закону України N 1404-VIII відповідно до ч. ч. 1,5 ст. 26,27 Закону України N 1404-VIII винесла постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанови про стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність у діях та постановах державного виконавця Баля Я.А. по відкриттю виконавчого провадження порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" та прав заявника, а також про безпідставність його вимог про зобов`язання повернення виконавчого листа стягувачу, є законними і обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги те, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено такого заходу примусового характеру як витребування майна з чужого незаконного володіння, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 10 Закону України N 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, перелік заходів примусового виконання рішень, визначений ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" не є вичерпним, державний виконавець згідно п 5 цієї статті також застосовує інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Крім того, пунктом 3 статті до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 Закону N 1404-VIII.

Витребування майна власником із чужого незаконного володіння, як віндикаційний спосіб захисту цивільних прав передбачено статтею 388 ЦК України.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Поняття "витребування" слід вважати тотожним поняттю "вилучення та передача предметів", що зазначене у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" у переліку заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, у якому вказана резолютивна частина рішення про витребування з володіння боржника ОСОБА_1 у власність Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту, судове рішення в силу статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягало примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

До такого висновку щодо застосування норм права у відповідних правовідносинах і можливості примусового виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння дійшов Верховний суд у постанові від 30.05.2018 року у справі N 2-690/11 (провадження N 61-20049 св18), у постанові від 24.06.2021 року у справі № 914/2614/13, у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 369/13690/20, які врахував суд першої інстанції при розгляді скарги.

Відтак, суд, вірно застосувавши норми Закону України "Про виконавче провадження" і врахувавши зазначені висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про відсутність неправомірності у оскаржуваних діях і рішеннях державного виконавця, а тому обгрунтовано відмовив заявнику у задоволенні скарги і у іншій частині її вимог - про зобов`язання повернення виконавчого листа стягувачу.

Посилання апеляційної скарги на те, що земельна ділянка відноситься до нерухомих речей, проте її не можливо вважати предметом та фактично вилучити і передати стягувачу в натурі, як передбачено статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження", у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року по справі N 6-135цс14, з аналізу якої вбачається, що до речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року у справа N 314/738/15-цпровадження N 61-22576св18.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильних висновків суду не спростовують і не являються підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

Щодо вимог скарги про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження у частині стягнення основної винагороди державнрого виконавця, постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами ( пункт 5 частини першої статті 3 Закону України « Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів ( посадових осіб), у тому числі постангов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягненн основної винагороди, витрат виконавчого проваження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами джо відповідного адміністративного суду в порядку, передбачентму законом ( частина друга статті 74 Закону України « Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) вказано, що:«юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) зазначено, що: «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що:«частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21) зроблено висновок, що «правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 12 січня 2023 року у справі № 161/12311/14-ц (провадження № 61-10-521св22), у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 209/2838/16 ( провадження № 61-11073 св22).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд повинен роз`яснити позивачеві, дло юрисдикції якого суду віднесено рознгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанціїповимнен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім вмпадків об`днання в одне провадження кілької івимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постангову про закриття провадження у справі ( частина перша статті 256 ЦПК України).

У справі, що переглядається при зверненні зі скаргою ОСОБА_1 просив, зокрема, визнати дії державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі, Запорізької області Баля Я.А. у виконавчому провадженні №70900819 незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, в тому й числі у частині стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 188, 45 грн, та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 13400, 00 грн.

Суд не врахував, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, скарга ОСОБА_1 в частині оскарження зазначених постанов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Тому провадження у справі у цій частині належить закрити та повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи у частині цих вимог скарги віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з ч.ч. 1, п. 2 ч. 2, п. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяч, у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишене без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 377, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2023 року у цій справі в частині вимог скарги ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Острик Сергія Юрійовича про визнання дій державного виконавця Новомиколаївського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Баля Яни Анатоліївни у ВП № 70900819 незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2023 року у частині стягнення виконавчого збору державного виконавця, постанов від 02 лютого 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору скасувати.

Провадження у справі в цій частині вимог скарги закрити, повідомивши ОСОБА_1 , що розгляд цих вимог віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

В іншій частині ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 квітня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.