Постанова

Іменем України

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 522/20895/20

провадження № 61-874св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», про визнання договору іпотеки недійсним та визнання дій протиправними

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року у складі судді Чернявської Л. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позову

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки (майнова порука) № РСМ-500/007/2005, укладений 07 червня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), який змінив назву на Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»), і ОСОБА_1 ; визнати дії АТ «ОТП Банк» протиправними стосовно майна фізичної особи.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що 06 червня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» (далі - ТОВ «Укртехнопроект») і АКБ «Райффайзенбанк України» укладено кредитний договір № СМ-500/07/2005. 07 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк України» і ОСОБА_1 , який є майновим поручителем ТОВ «Укртехнопроект», укладено договір іпотеки (майнова порука) № РСМ-500/007/2005.

15 березня 2007 року ОСОБА_1 повідомлено, що з 08 грудня 2006 року філія АКБ «Райффайзенбанк Україна» в м. Одесі змінила назву на філію Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одесі. Також повідомлено, що ЗАТ «ОТП Банк» є повним правонаступником за всіма зобов`язаннями АКБ «Райффайзенбанк Україна».

Позивач вважає, що умови іпотечного договору підлягають зміні та відповідній державній реєстрації, а саме заміні сторони іпотекодержателя АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП Банк», із зміною відповідних реквізитів.

Крім того, основне боргове зобов`язання на момент укладання договору іпотеки становить 300 000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на день укладання договору іпотеки 07 червня 2005 року в еквіваленті становить 1 516 500,00 грн. Водночас загальна вартість майна, що є предметом іпотеки, становить 7 134 338,01 грн. У зв`язку з цим договір іпотеки, укладений з ОСОБА_1 , є несправедливим, оскільки вартість майна, що є предметом іпотеки, значно перевищує розмір основного зобов`язання ТОВ «Укртехнопроект», майновим поручителем якого є ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 19 травня 2021 року залучив до участі у справі третю особу - ТОВ «Укртехнопроект».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 16 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Одеський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 13 січня 2023 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статті 128, 130 та 372 ЦПК України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - щодо неправильного тлумачення судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; апеляційний суд не повідомив належним чином позивача про дату, час і місце судового засідання; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суди неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи по суті заявлених вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

08 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ТОВ «Укртехнопроект» укладено кредитний договір № СМ-500/007/2005 про надання кредиту в розмірі 300 000,00 дол. США на розвиток бізнесу двома траншами по 150 000,00 дол. США кожний. Додатковими угодами до кредитного договору розмір кредиту збільшено до 400 000,00 дол. США .

06 червня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

07 червня 2005 року на забезпечення належного виконання умов кредитного договору між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки (майнова порука) № РСМ-500/007/2005, предметом якого є нежилі будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме: літ. «А, А2, АЗ» - адміністративно-складські, літ. «Ж» - майстерня-склад, літ. «Ц» - склад, загальною площею 2 712,9 кв. м, літ. «І» - мостіння, № 3, 4 - огорожа, (надалі майно), що належать ОСОБА_1 на праві власності. Загальна вартість нежилих будівель становить 7 134 338,01 грн.

Зазначені будівлі розташовані на земельній ділянці площею 4123,2 кв. м, яка знаходиться у користуванні іпотекодавця згідно з договором на дольову участь у землекористуванні, укладеним між Одеською міською радою та іпотекодавцем 14 червня 2004 року, зареєстрованим у Книзі записів договорів на дольову участь у землекористуванні 14 червня 2004 року за № 1397.

Додатковою угодою до договору іпотеки між іпотекодержателем АКБ «Райффайзенбанк Україна» та іпотекодавцем ОСОБА_1 підтверджено збільшення розміру боргового зобов`язання ТОВ «Укртехнопроект» перед АКБ «Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором до 400 000,00 дол. США.

Крім основного зобов`язання за кредитним договором № СМ-500/007/2005 від 06 червня 2005 року та укладених на його забезпечення договорів поруки та іпотеки, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ТОВ «Укртехнопроект» укладені: договір про надання овердрафту від 15 серпня 2005 року № OD-500/008/2005 про надання овердрафту в межах ліміту овердрафту, що не перевищує 20 000,00 грн; договір про надання овердрафту від 03 листопада 2006 року № OD-SWE500/035/2006 про надання овердрафту в межах ліміту овердрафту, що не перевищує 80 000,00 грн, який забезпечений договором поруки від 03 листопада 2006 року № OD-SWE500/035/2006 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1

15 березня 2007 року ОСОБА_1 повідомлено, що з 08 грудня 2006 року філія АКБ «Райффайзенбанк Україна» в м. Одесі змінила назву на філію ЗАТ «ОТП Банк» в м. Одесі. ЗАТ «ОТП Банк» є повним правонаступником за всіма зобов`язаннями АКБ «Райффайзенбанк Україна».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених на забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Установлено, що у цій справі спір виник щодо правочину, укладеного на забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, а тому справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не врахували та розглянули справу з порушенням предметної юрисдикції, що є підставою для скасування судових рішень та закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підсудна цивільному судочинству.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 27 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою

підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України.

На виконання частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови він може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», про визнання договору іпотеки недійсним та визнання дій протиправними закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

Попередити ОСОБА_1 про те, що в разі неподання ним протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією справу буде повернено до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов