Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
173/1293/21: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:.
Надіслано судом: 14.02.2023. Зареєстровано: 15.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 08.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/803/2119/23
ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2119/23 Справа № 173/1293/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Верхівцевської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння (суддя першої інстанції Петрюк Т.М. повний текст рішення складено 18 листопада 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2021 року позивач Верхівцевська міська рада звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила: витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Верхівцевської міської ради будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Скасувати Державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , на будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104.7 кв.м., реєстраційний номер майна 6925419, номер запису 134 в книзі 1, та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Верхівцевської міської ради ( юридична адреса: 51660 вул. Центральна, 75 м. Верхівцеве Кам`янського району Дніпропетровської області, ) будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 Кам`янського району Дніпропетровської області, загальною площею 104.7 кв.м.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104.7 кв.м., реєстраційний номер майна 6925419, номер запису 134 в книзі:1.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь Верхівцевської міської ради 4 540.00 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Із вказаним рішенням суду не погодився, ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що позивач знав про його порушене права з моменту ухвалення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.01.2008 року по справі № 22-ц142/08, яким визнано недійсним угоду міни з ОСОБА_2 від 31.10.2001 року, предметом зазначеної угоди був, в том числі, і спірний об`єкт нерухомого майна, бо такі зміни здійснюються за результатом звернення власника.

ОСОБА_1 , зазначає, що строк позовної давності сплив 16 січня 2011 року, тобто через три роки з моменту ухвалення рішення апеляційним судом.

ОСОБА_1 просив рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу надійшов від Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області поза межами строку на надання такого відзиву, а тому при розгляді справи судом не враховується.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із застосуванням судом першої інстанції строку позовної давності, а тому і перевіряються судом апеляційної інстанції саме за цими доводами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Верхівцевська міська рада є власником будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням ДКП Верхньодніпровського БТІ на підставі розпорядження Верхньодніпровської райдержадміністрації від 09.10.1997 року та зареєстрованого у реєстрову книгу за № 134.

Також судом встановлено, що вказана будівля вибула з володіння позивача за наступних підстав.

Так, 31.10.2001 року між Верхівцевською міською радою і ОСОБА_2 , було укладено договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Федорянка Т.П., та зареєстрований в реєстрі за № 2201, за яким ОСОБА_2 , міняє належний йому комп`ютер Пентіум 200 2mb RAM 32 MB/FDD/Монітор 14 «Прінтер СМ 6337 на будівлю, розташовану в АДРЕСА_3 сім, що належить Верхівцевській міській раді на підставі реєстраційного посвідчення, виданого ДКП Верхньодніпровського БТІ на підставі розпорядження Верхньодніпровської райдержадміністрації від 09.10.1997 року та зареєстрованого у реєстрову книгу за № 134, на земельній ділянці площею 561 кв.м., що підтверджується копією договору міни.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2004 року зміненим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2008 року у справі № 22ц-142/08 Договір обміну визнано недійсним; зобов`язано ОСОБА_2 , повернути Верхівцевській міській раді приміщення, розташоване в місті Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 561 кв.м., яке складається із основної будівлі Б загальною площею 104.7 кв.м., до якої входить приміщення 1, вестибюль площею 16.4 кв.м., майстерня 2.5.6 площею 41.5 кв.м., котельня 3 площею 5.8 кв.м., коридор 4 площею 6.4 кв.м. 7,8 - склад площею 25.4 кв.м., приймальні 9 площею 5.8 кв.м. вартістю 3500 грн., що підтверджується копіями рішень Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2004 року і Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2008 року.

22.10.2004 року будівлю було повернуто у володіння позивача, що підтверджується розпорядженням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 69 від 22 жовтня 2004 року, актом прийому-передачі приміщення від 22 жовтня 2004 року, Актом прийняття-передачі основних засобів від 22 жовтня 2004 року, що підтверджується копіями розпорядження та актів приймання-передачі.

В подальшому з`ясувалось, що 11 серпня 2004 року між ОСОБА_2 , (продавець) та ОСОБА_1 , (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської нотаріальної контори Ісаковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1424, що підтверджується копією договору купівлі - продажу.

За умовами договору купівлі-продажу ОСОБА_2 , продав, а ОСОБА_1 , купив нежитлову будівлю, яка складається і будівлі Б-1 цегла загальною площею 92.5 кв.м., б-1 сіни, цегла загальною площею 12.2 кв.м., що знаходиться на території АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 561 кв.м.

При цьому в договорі купівлі-продажу зазначається, що документ, що підтверджує право власності продавця на житлову будівлю є договір міни посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Федорянка Т.П., 31 жовтня 2001 року за реєстровим номером 2201 та зареєстрований в БТІ за № 134 кн.1., що підтверджується копією договору.

16.08.2004 року за відповідачем -1 на підставі договору купівлі-продажу було зареєстроване право власності на Будівлю, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4453066 від 16.08.2004 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обраний ефективний спосіб захисту порушених прав, доказів того, що відповідач повідомляв Верхівцевську міську раду про реєстрацію за ним права власності на спірну будівлю і міська рада до 2019 року була обізнана про права відповідача на спірну будівлю, суду не надано, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Так, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1,4 ст. 334 ЦК України - Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України - Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, апеляційним судом встановлено, що відповідно до акту приймання - передачі від 22 жовтня 2004 року на виконання рішення Верхньодніпровського районного суду від 21 вересня 2004 року приймається на баланс Верховцевської міської ради будівля, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, у 2019 році Верхівцевська міська рада отримала позовну заяву від ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (173/1960/19. Саме з цього позову Верхівцевська міська рада дізналась про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11 серпня 2004 року (саме під час розгляду справи про недійсність правочину міни), посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської нотаріальної контори Ісаковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №1424.

16 серпня 2004 року на підставі зазначеного договору було зареєстровано договір купівлі - продажу зазначеної вище будівлі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4453066 від 16 серпня 2004 року.

21 вересня 2004 року було винесено рішення Верхньодніпровського районного суду від 21 вересня 2004 року про скасування договору міни.

Відповідно до висновків, викладених у пунктах 7.18, 7.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, у яких зазначено, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Суд першої інстанції врахував, що в цьому випадку строк позовної давності має відраховуватись з моменту, коли позивач довідався про порушення його права, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Також, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , який є його останнім набувачем.

При цьому ОСОБА_1 , як добросовісний набувач, не позбавлений можливості захистити своє право у спосіб звернення до суду з позовом до продавця спірного майна щодо відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, зокрема з вимогою про стягнення витрачених ним коштів на придбання спірної будівлі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2023 року.

Суддя-доподвіач О. В. Халаджи

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...