Провадження № 2/638/501/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Зайцевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики від 12.02.2013 року, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якості представника позивача у справі.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2020 року отримала позовну заяву ОСОБА_2 , зі змісту якої останній стверджував, що 12 лютого 2013 року позивачем та відповідачем укладений договір позики. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 , нібито, передав позивачу грошові кошти у сумі 35 000 доларів США строком на 5 років з кінцевим строком повернення до 12.02.2018 року. Від імені позичальника договір підписаний ОСОБА_3 на підставі довіреності від 06.11.2009 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О.М. (реєстровий номер 4336). У якості підтвердження передачі коштів, за твердженням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якості представника склала розписку про отримання 35 000 доларів США. Одночасно з вищезазначеним, ОСОБА_2 у своєму позові зазначав, що позика була цільова, а саме на придбання квартири та проведення ремонтних робіт в ній. ОСОБА_2 , зокрема, вказував у позовній заяві, що він неодноразово звертався до ОСОБА_1 з приводу повернення, нібито, отриманих коштів, проте позивач за даним позовом відмовляється здійснити повернення, та ОСОБА_3 запропонувала у якості відступного передати ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . За твердженням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якості представника ОСОБА_1 , на виконання досягнутої домовленості уклала попередній договір, за умовами якого у строк до 01.12.2019 року сторони мали укласти договір (основний договір) купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Також, як вказано у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мала підготувати всі необхідні документи (без конкретизації переліку документів), але до 01.12.2019 року ОСОБА_1 документи не підготувала і до теперішнього часу ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. До позовної заяви ОСОБА_2 додав копію договору позики від 12.02.2013 року, копію попереднього договору від 03.09.2019 року, копію розписки від 12.02.2013 року. ОСОБА_3 є її сестрою, а ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_3 . Вперше про вищевикладені обставини вона дізналася з позову ОСОБА_2 та намагаючись з`ясувати обставини неодноразово прагнула поспілкуватись з ОСОБА_3 , але остання всіляко уникає спілкування з позивачем. Вона заперечує проти факту укладення будь-якого договору позики, отримання грошей від ОСОБА_2 , заперечує щодо укладення попереднього договору та розписки про отримання коштів від ОСОБА_2 . Квартира АДРЕСА_2 придбана позивачем за її кошти та кошти її чоловіка. Жодних коштів у борг від ОСОБА_2 вона не отримувала. Вона ніколи не давала доручення ОСОБА_3 укласти договір позики від свого імені з ОСОБА_2 (чоловіком представника), ніколи не давала доручення приймати. від останнього будь-які кошти. Як можна встановити з тексту позовної заяви, так само з додатків, що долучені ОСОБА_2 до позову, представник ОСОБА_1 ніколи не повідомляла довірителя про те, що нею укладений від імені останнього договір позики. В додатках до позову ОСОБА_2 не міститься жодного документального доказу не тільки щодо повідомлення довірителя про вчинення від його імені правочину, але й відсутні докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про необхідність сплатити певні кошти, нібито, отримані для придбання квартири. Як слідує із тексту позовної заяви ОСОБА_2 , датованої 08.02.2020 року, з моменту закінчення строку позики пройшло майже два роки. Тобто, особа, що надала в позику 35 000 доларів США чекала на повернення коштів два роки і не повідомляла боржника про необхідність сплатити борг, не направляла письмових вимог. Таким чином, вважає, що відсутні підстави які б надавали можливості встановити і схвалення нею правочину, що ОСОБА_3 , нібито, вчинила від імені позивача. Також вказала, що ОСОБА_2 не працював, принаймні з 2003 року. Як свідчить судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 року по справі № 5189/11/2070 (№2а-5189/11/2070), ФО-П ОСОБА_2 починаючи з II кварталу 2003 року та по теперішній час не подає податкові декларації, документи бухгалтерської звітності та інші документи і відомості, пов`язані з нарахуванням і сплатою податків, зборів (обов`язкових платежів) до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, що підтверджується актами податкового органу та свідчить про систематичне і грубе порушення відповідачем діючого законодавства України, розрахункових рахунків у банківських установах взятих на облік в податковій інспекції відповідач не має, що підтверджується матеріалами справи. Відтак, ОСОБА_2 не мав можливості надати позику 35 000 доларів США. Сума коштів, що вказана у договорі позики, який, нібито, уклала ОСОБА_3 , беззаперечно є цінним (значним) майном і згода чоловіка ОСОБА_4 на укладення в інтересах сім`ї договору (отримання майна) мала бути надана обов`язково. Натомість, жодної згоди чоловік позивача не надавав і про вимоги ОСОБА_2 дізнався так само з повної заяви останнього. Оскільки за твердженням ОСОБА_2 позивач мав намір укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири (в рахунок виконання договору позики від 12.02.2013 року, який згідно ст.657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню та попередній договір мав би також бути укладений за умови нотаріального посвідчення, тобто твердження ОСОБА_2 спростовується положеннями ст.ст.635,657 ЦК України. Враховуючи вищевикладене позивач звернулася до суду з дійсним позовом за захистом своїх прав.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за йо відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно, 12.05.2021 року надав суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими з урахуванням наступного. Твердження позивача про придбання квартири АДРЕСА_2 за власні кошти не відповідає дійсності, оскільки доказів про це не надано, з документів про придбання квартири вбачається, що всі витрати сплачувались не особисто позивачем, а її представником ОСОБА_3 . На час придбання квартири позивач та її чоловік взагалі не перебували на території України, а тривалий час проживали у Республіці Нігерія, тому всі дії представника позивача відповідача у справі узгоджувались з позивачем виключно за допомогою телефонного зв`язку та інших телекомунікаційних засобів. Щодо відсутності фінансової можливості у нього надати в позику грошові кошти вказав, що рішення суду на яке посилається позивач стосується лише його підприємницької діяльності, справа слухалась за його відсутності, а тому він не мав можливості надати заперечення. Крім того, вказав, що з листопада 2004 року по жовтень 2014 року безперервно здійснював підприємницьку діяльність. Фінансова можливість надати грошові кошти у позику окрім підприємницької діяльності підтверджується отриманням доходу від продажу майна на території Індії, фінансовою допомогою родичів та ввезенням валютних коштів на територію України. Відповідач ОСОБА_3 діяла в межах наданих їй повноважень без будь якого перевищення та в межах чинності довіреності, виданої позивачем. Реальність спірного договору позики підтверджується тим, що у подальшому представником позивача придбано на користь позивача нерухоме майно квартиру, і законність її придбання позивачем не заперечується і не ставиться під сумнів, чим підтверджується схвалення позивачем правочинів і дій відповідача ОСОБА_5 , вчинених нею як представником позивача. Вважає, що дана позовна заява подана до суду виключно з метою уникнути відповідальності перед ним.

10.11.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , згідно якої наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, вказавши про відсутність доказів про фінансову можливість відповідача надати грошові кошти у позику та відсутність нотаріального посвідчення попереднього договору.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належно.

Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду, достатність часу для реалізації права на подачу доказів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Довіреністю від 06.11.2009 року, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., реєстровий № 4346 ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 та/або ОСОБА_7 та/або ОСОБА_3 , Агу Коллінз Агу, які можуть діяти самостійно та незалежно один від одного, укладати всі дозволені законом договори та вчиняти інші правочини, за якими можливо представництво, по розпорядженню, управлінню та користуванню належним їй майном, майновими правами та грошовими коштами, зокрема, купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, заставляти та приймати в заставу нерухоме або рухоме майно, в тому числі автомобілі, майнові права, здавати в оренду (найом) чи орендувати (приймати в найом) на її ім`я майно, укладати договори ренти, передавати в позичку або приймати в користування будь-яке майно, укладати попередні договори, за винятком укладання договору дарування, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на свій розсуд; проводити розрахунки по укладеним договорам, відкривати та розпоряджатись відкритими на її ім`я усіма рахунками у будь-яких банківських установах, в тому числі рахунками, що будуть відкриті на протязі дії цієї довіреності, класти гроші на рахунки, знімати грошові суми без обмежень, перераховувати гроші будь-кому, отримувати належні мені грошові суми, в тому числі нараховані проценти по депозитним рахункам, майно, цінні папери, а також документі від усіх осіб, установ, організацій, підприємств, в тому числі від банків, інших фінансових установ, та їх філій, пошти, телеграфу, органів влади та управління, податкових, пенсійних, митних та правоохоронних органів, на всіх підставах; одержувати поштову, телеграфну, цінну і всякого роду кореспонденцію та посилки; вести від її імені цивільні, адміністративні, кримінальні справи в усіх судових та інших установах і інстанціях в тому числі апеляційних та касаційних інстанціях, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, потерпілому, стягувачеві, третій особі, в тому числі представляти інтереси в слідчих органах, знайомитися з матеріалами справ на стадії досудового розслідування,- з правом подачі від її ім`я позову або скарги, визнання позову, зміни предмету позову, визнання або відмови цілком чи частково від позовних вимог, зміни та доповнення до апеляційних та касаційних скарг; відмови від апеляційної чи касаційної скарги, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання майна та грошей, в разі потреби, зняти її з реєстраційного обліку та зареєструвати за будь-якою адресою на свій розсуд, подавати, одержувати та підписувати усі необхідні документи, в тому числі подавати від її імені заяви, в тому числі про належність майна на праві особистої власності, податкові декларації та будь-які інші документи, розписуватись за неї та вчиняти усі інші необхідні та доцільні дії по веденню її справ та захисту її прав. Довіреність видана строком на десять років з правом подальшого передоручення повноважень третім особам і дійна до шостого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року.

12.02.2013 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 06.11.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., реєстровий № 4336, укладено договір позики у розмірі 35000 доларів США з цільовим призначенням для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та подальшого фінансування ремонтних робіт, строк надання позики складає 5 років з дня передачі грошових коштів позичальнику.

На підтвердження факту отримання грошових коштів у розмірі 35000 доларів США складено розписку від 12.02.2013 року, яка підписана ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 .

Протоколом № 48-02/649/12/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) від 26 лютого 2013 Яблонська ОСОБА_8 в особі ОСОБА_3 стала переможцем прилюдних торгів та придбала квартиру АДРЕСА_2 .

21 травня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., реєстровий № 1109 видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 .

Із вказаного свідоцтва вбачається, що спірна квартира раніше належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 18.09.2002 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Пахомовою К.Г., реєстровий № 6359. 03.09.2019 року між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено попередній договір про купівлю продажу квартири, відповідно до якого намагаючись врегулювати правовідносини, що виникли між сторонами за договором позики від 12.02.2013 року шляхом передання ОСОБА_1 відступного ОСОБА_2 , а саме нерухомого майна квартири, яка придбана ОСОБА_1 за позичені у ОСОБА_2 кошти, що відповідає їх дійсним намірам, сторони зобов`язалися укласти в майбутньому на умовах, в порядку та в терміни, визначені цим договором, і належним чином оформити договір купівлі продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , в строк до 01.12.2019 року.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 484/2410/15-ц (провадження № 61-1395св19).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи відповідач заперечувала наявність у неї будь-якої заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що не уповноважувала відповідача ОСОБА_3 на укладення договору позики та не давала доручення отримувати від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти, а договір позики є таким, що суперечить її інтересам.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Фактично нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відмовляючи у задоволені позову суд виходить з того, що ОСОБА_1 не довела тих обставин, що оскаржуваний договір позики від 12.02.2013 року є недійсним.

06.11.2009 року ОСОБА_9 добровільно надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я в тому числі ОСОБА_3 щодо укладення всіх дозволених законом договорів та вчинення інших правочинів. Ця довіреність не містила будь-яких обмежень щодо укладення договору позики, недійсною не визнана та не була відкликана.

Таким чином, ОСОБА_1 не спростувала належними та допустимими доказами відсутність передумов для укладення договору позики від 12.02.2013 року.

Посилання позивача про придбання спірної квартири за особисті кошти, відсутність у ОСОБА_2 фінансової можливості надати кошти за договором позики, не підтверджені належними та допустимими доказами, ОСОБА_1 не надано доказів про наявність особистих коштів на час придбання спірного нерухомого майна, твердження про фінансову неспроможність відповідача є лише припущенням позивача, що спростоване зібраними у справі доказами, зокрема свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з 17.11.2004 року, тобто тривалість підприємницької діяльності задовго до укладення оскаржуваного договору позики.

Доводи позивача про відсутність нотаріального посвідчення попереднього договору не є обставиною та підставою для визнання договору позики недійсним та висновків суду не спростовує.

Позивачем не спростовано законність повноважень ОСОБА_10 як її представника за довіреністю під час укладення договору позики від 12.02.2013 року, а тому суд прийшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.12,13,76,77,78,81,141,259,265,354 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий: