Справа № 191/3180/23
Провадження № 2-з/191/19/23
У Х В А Л А

іменем України

20 липня 2023 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошина О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Ключенкової Христини Владиславівни про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2023 року адвокат Ключенкова Христина Владиславівна звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій остання просить: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 130 до набрання рішення по справі законної сили. Дану заяву подано у зв`язку з наміром заявника звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Вивчивши суть заяви про забезпечення позову та перевіривши її на предмет виконання вимог ст. 151 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Всупереч вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України заявником не зазначено відомості про наявність або відсутність інформації відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти відповідачів.

Заявляючи про необхідність застосування заходу забезпечення позову у виді арешту заявником, в порушення п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України, жодним чином не обґрунтовано необхідності застосування саме такого, а не іншого, заходу забезпечення.

Заявник зазначає, що позов не містить вимог майнового характеру, але при цьому обирає такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно, хоча позовні вимоги немайнового характеру не підлягають забезпеченню шляхом накладання арешту на майно. Бо в разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню. Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20.

В порушення п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, яке є гарантією захисту прав та інтересів відповідача та має забезпечити відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки підстави для застосування зустрічного забезпечення має вирішуватись судом, тоді як позивач має виконувати вимоги, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо зазначення необхідної інформації.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 261, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Ключенкової Христини Владиславівни про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до подачі позовної заяви повернути заявнику.

Копію ухвали невідкладно надіслати заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. О. Порошина