Провадження № 22-ц/801/1504/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 рокуСправа № 127/27425/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

боржники - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс»,

заінтересована особа - Приватний виконавець Собчук Валентин Васильович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Турченка Євгена Івановича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року про заміну сторони у виконавчому провадженні, постановлену у складі судді Романюк Л. Ф., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником.

Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2018 року по справі №127/27425/17 було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2006 року № CNL-B00/157/2006 у розмірі 105 685,90 доларів США, що становить еквівалент 2 688 987,50 грн; заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року № CNL-B00/157/2007 у розмірі 82 243,52 доларів США, що становить еквівалент 2 092 538,33 грн, стягнуто судовий збір та витрати на правничу допомогу.

На виконання судового рішення видано виконавчий лист від 14 серпня 2018 року. На даний час у провадженні приватного виконавця Собчука В. В. знаходиться виконавче провадження № 65405566, відкрите 12 травня 2021 року щодо боржника ОСОБА_2 та виконавче провадження № 67791419 щодо боржника ОСОБА_5 про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості та судових витрат.

23 грудня 2022 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» набуло права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаними кредитними договорами.

Після цього 23 грудня 2022 року між ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_1 набула права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаними кредитними договорами.

За наведених вище обставин, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даною заявою просила замінити вибулого стягувача - ТОВ «ФК «Флексіс» на його правонаступника - ОСОБА_1 по цивільній справі №127/27425/17 про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року заяву задоволено та замінено вибулого стягувача - ТОВ «ФК «Флексіс» на його правонаступника - ОСОБА_1 по цивільній справі №127/27425/17 про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2023 року адвокат Турченко Є. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 20 липня 2023 року об 11 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2023 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Денишенко Т. О.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду здійснив заміну стягувача на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Від заявника ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив, де вона зазначає, що вимоги скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н від 25.11.2011 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк» та АКБ «Райффайзен банк Україна») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , а саме № CNL-B00/157/2006 від 27 липня 2006 року та № PCNL-B00/157/2007 від 09 серпня 2007 року, виконання зобов`язань по яких забезпечено іпотекою.

Згідно кредитного договору №CNL-B00/157/2006 від 27 липня 2006 року, ОСОБА_2 отримав кредит від АКБ «Райффайзенбанк Україна» в сумі 120000 доларів США зі строком погашення до 26 липня 2021 року та із сплатою процентів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за умовами кредитного договору №CNL-B00/157/2006 від 27 липня 2006 року, із ОСОБА_3 був укладений договір поруки №CR- В00/157/2006 від 27 липня 2006 року, згідно з яким поручитель прийняла на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності за кредитним договором.

Крім того, згідно кредитного договору №CNL-B00/157/2007 від 09 серпня 2007 року, ОСОБА_2 отримав кредит в ЗАТ «ОТП Банк» на суму 87 000 доларів США із строком повернення до 08 серпня 2022 року та із сплатою процентів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за умовами кредитного договору №CNL- В00/157/2007 від 09 серпня 2007 року, із ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SR-B00/157/2007 від 09 серпня 2007 року.

Отже, відповідальність боржника і поручителя є солідарною.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2018 року по справі №127/27425/17 задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2006року № CNL-B00/157/2006 станом на 22 серпня 2017 року в сумі 105 685,90 доларів США, що становить еквівалент 2 688 987,50 грн.; заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 200 7року № CNL-B00/157/2007 станом на 22 серпня 2017 року в сумі 82243,52 доларів США, що становить еквівалент 2 092 538,33 гри., стягнуто судовий збір та витрати на правничу допомогу (а.с.177-181).

На виконання судового рішення видано виконавчий лист від 14 серпня 2018 року (а.с.188).

На даний час у провадженні приватного виконавця Собчука В.В. знаходяться наступні виконавчі провадження: ВП № 65405566 відкритого 12.05.2021 року щодо боржника ОСОБА_2 та ВП № 67791419 відкритого 07.12.2021 року щодо боржника ОСОБА_5 про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості та судових витрат (а.с.199-200).

23 грудня 2022 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» набуло права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаними вище кредитними договорами (а.с.203-206).

Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 23.12.2022 року, ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитними договорами № CNL-B00/157/2006 від 27 липня 2006 року та №CNL-В00/157/2007 від 09 серпня 2007, зокрема за даним договором до останньої перейшли всі права за вказаними кредитними договорами (а.с.208-209).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом статей 512 ЦК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Положення частини першої статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.

Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина перша статті 1083 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі змісту статей 1077 та 1079 ЦК України і частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Таким чином, у судовій практиці релевантною залишається позиція, що якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Здійснюючи розмежування договору цесії від договору факторингу потрібно враховувати, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги, Цивільний кодекс передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 512 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом (первісним кредитором) фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на викладене, апеляційний суд виснує, що укладений між ТОВ «ФК «Флексіс» та ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги за договорами кредиту, незважаючи на його назву, за своєю правовою природою є договором факторингу з огляду на те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця - фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, і яка надавала позичальникам у цій справі фінансові послуги. Крім того, про те, що оспорюваний договір по своїй суті є договором факторингу, свідчить і те, що розмір вимог, які відступаються є більшим, ніж сума, яку новий кредитор сплатив за відступлення такої вимоги.

З урахуванням наведеного, оскільки укладений між ТОВ «ФК «Флексіс» та ОСОБА_1 договір по своїй суті є договором факторингу, фізична особа - ОСОБА_1 не може бути новим кредитором у спірних правовідносинах, адже для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, проте ОСОБА_1 не відноситься до фінансових установ у розумінні ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Оскільки за обставинами справи є очевидним, що з укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги, відповідно вказаний договір суперечить положенням статті 1079 ЦК України.

Враховуючи те, що вказаний правочин суперечить вимогам ЦК України, оскільки фізична особа не може бути кредитором у наведеному вище зобов`язанні, права кредитора за яким відступили, такий правочин є недійсним з моменту укладення.

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 761/41749/19 (провадження №61-11761ск21), від 20 січня 2021 року у справі № 344/19009/18-ц (провадження № 61-10448св20) та у постанові від 06 серпня 2021 року у справі № 639/6370/18 (провадження № 61-2747св20) та правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

З огляду на викладене, враховуючи, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Флексіс» не перебував у процедурі ліквідації, ОСОБА_1 як фізична особа не може бути кредитором у зобов`язанні, права кредитора за яким відступили, заміна її на стягувача у такому виконавчому провадженні неможлива.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу та є підставними, а суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про можливість заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні за заявою ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, тому вказана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга адвоката Турченка Є. І. в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 536,8 грн сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Турченка Євгена Івановича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року про заміну сторони у виконавчому провадженні скасувати та постановити нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну вибулого стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» на його правонаступника - ОСОБА_1 по цивільній справі №127/27425/17 про стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого ним судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 24 липня 2023 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький