ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/266/23
Провадження № 22-ц/821/1789/23
Категорія: 308020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.,

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Криви Ю.В. в приміщенніСмілянського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення суду виготовлено 04 вересня 2023 року) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 січня 2023 року позивач Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» ( далі КП «Смілакомунтеплоенерго») звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», надавались послуги з централізованого опалення у м. Сміла, в тому числі відповідачу як власнику квартири АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання, опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, опублікованого на офіційному сайті Смілянської міської ради.

Так, квартира АДРЕСА_1 згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно № 319896765 від 10 січня 2023 року, виданою Виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість - борг з оплати послуги постачання теплової енергії в розмірі 10 072 грн 94 коп.

Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки.

Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року, № 414 від 22 листопада 2018 року та № 83 від 28 лютого 2019 року та № 511 від 21 жовтня 2021 року. В даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, яка належить відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії.

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 1063 грн 36 коп., три проценти річних у сумі 330 грн 09 коп., пеню в сумі 12 грн 97 коп.

Враховуючи вищенаведене, КП «Смілакомунтеплоенерго» з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило суд постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму основного боргу у розмірі 9 295,24 грн, інфляційні втрати у сумі 650,82 грн, три проценти річних у сумі 191,69 грн, пеню в сумі 17,01 грн, та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року позов КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 року по березень 2023 року в розмірі 9 295,24 грн., втрати від інфляції у розмірі 650,82 грн., три проценти річних у розмірі 191,69 грн., пеню у розмірі 17 грн. та 2 684 грн. судового збору, а всього 12 838 грн 76 коп.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.

Суд погодився з розрахунками сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви.

Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за отримані послуги, а також щодо розміру наявної заборгованості нічим не спростовано,суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо поданої стороною відповідача заяви про застосування строку позовної давності суд зазначив, що відповідачем у вказаний в позовній заяві період постійно здійснювалась добровільна оплата за надані позивачем послуги з теплопостачання, однак у розмірі, що є недостатнім для повного погашення заборгованості за надані комунальні послуги, відтак суд дійшов висновку, що вимоги позивача заявлені без пропуску строку позовної давності. Тому, враховуючи вищевказані оплати, які переривали строк позовної давності, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заборгованості за вищевказаний період немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 вважаючи оскаржуване рішення необ`єктивним, необгрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог КП «Смілакомунтеплоенерго» відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні не міститься жодного посилання на будь-який документ, який би підтверджував погашення боргу. Докази, які свідчать про визнання боргу за вказаний період матеріали справи не містять.

Судом не враховано, посилання на те, що розрахунок відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг, має здійснюватися окремо для різних суб`єктів господарювання, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Суд не взяв до уваги також, що поданий позивачем судовий наказ було скасовано в зв`язку із запереченнями про обсяг вимог стягувача.

Поза увагою суду залишилась відсутність в матеріалах справи необхідних документів для підтвердження даних, занесених до Оборотної виписки за тарифами для будинку з лічильником в розрізі звітних періодів.

В рішенні не зазначено правових підстав щодо складення зазначеного розрахунку.

Вказує, що суд, взявши до уваги розрахунки позивача, не відображені по даним бухгалтерського обліку, безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності, діючи упереджено і необ`єктивно.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 19 жовтня 2023 року, КП «Смілакомунтеплоенерго», вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду законним, обгрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 319896765 від 10 січня 2023 року, відповідач по справі ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються до квартири АДРЕСА_1 , та має особовий рахунок № НОМЕР_1 як споживач послуги, що надається КП «Смілакомунтеплоенерго» (а.с.6).

Судом встановлено та не заперечено відповідачем, що у будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, тому нарахування здійснювалося за показниками приладу обліку.

Судом оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку (а.с. 19-28).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2337,72 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14-зворот).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 511 від 21 жовтня 2021 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2544,00 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14-зворот).

Як вбачається із матеріалів справи, в газеті «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення (а. с. 1).

Згідно наданого суду розрахунку позивач, з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості за надані послуги, за період з листопада 2020 року по березень 2023 року нарахував ОСОБА_1 борг з оплати послуги з централізованого опалення житла у сумі 9 295 грн 24 коп, втрати від інфляції у розмірі 650 грн 82 коп, три проценти річних у розмірі 191 грн 69 коп, пеню у розмірі 17 грн 01 коп (а.с. 55,56, 62-зворот).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Встановлено, що надання послуг з централізованого опалення будинку АДРЕСА_2 здійснюється КП «Смілакомунтеплоенерго».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території м. Сміла, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 .

Із наведеного слідує, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, що надає КП ««Смілакомунтеплоенерго».

Доказів, що відповідач не отримувала послуги з житлово-комунальних послуг , які надає позивач, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази відмови від отримання нею послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг.

В матеріалах справи відсутні докази, що квартира відповідача від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.

За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд першої інстанції достовірно встановив, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором не виконує належним чином, чим порушує права та законні інтереси позивача.

Згідно з наданою позивачем випискою по рахунку за постачання теплової енергії, ОСОБА_1 , о/р № НОМЕР_1 , якій була дана належна оцінка судом першої та апеляційної інстанцій, сума боргу відповідача за надані послуги з централізованого опалення становить 9 295,24 грн.

Вказана заборгованість відповідачем ОСОБА_1 не спростована, інших розрахунків відповідачем не надано.

Крім того, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.3 ст. 549 ЦК України).

До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором.

Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що КП «Смілакомунтеплоенерго» жодного порушення прав ОСОБА_1 при проведенні розрахунків наявного у неї боргу (в тому числі при нарахуванні втрат від інфляції, 3 % річних від простроченої суми та пені) не допускало і правомірно застосувало до даних правовідносин положення ст.ст. 549-551, 625 ЦК України.

Оцінюючи поданий позивачем загальний розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд апеляційної інстанції враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.

Таким чином, вирішуючи спір, районний суд правильно визначився з характером позовних вимог та прийняв обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи скаржника, що суд не взяв до уваги те, що поданий позивачем судовий наказ було скасовано в зв`язку із запереченнями про обсяг вимог стягувача, є необґрунтованими, оскільки підставою скасування судового наказу є наявність спору про право, оскільки заявник заперечує щодо обсягу вимог стягувача і такий спір має бути вирішений судом лише в разі звернення до суду з відповідним позовом, а наказне провадження є безспірним.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд взявши до уваги розрахунки позивача, не відображені по даним бухгалтерського обліку, безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності, діючи упереджено і необ`єктивно, не приймаються судом апеляційної інстанції по наступних підставах.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив суд стягнути із відповідача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, яка виникла за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

В даній справі відповідач заявила про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Проте, як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості по О/Р 63, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у відповідача виникла з листопада 2019 по грудень 2022 року у розмірі 10 072,94 грн.

Відповідачем оплата за надані послуги з постачання теплової енергії у вказаний у позовній заяві період вносилась частково та у різний період, так у січні 2020 року відповідачем було здійснено оплату за тепло у розмірі 700,00 грн, у лютому 2020 року - у розмірі 1 825,00 грн, у березні 2020 році - у розмірі 1 000,00 грн, у травні 2020 року - у розмірі 1 000,00 грн, у липні 2020 року у розмірі 500,00 грн, у грудня 2020 року у розмірі 600,00 грн, у січні 2021 року у розмірі 700,00 грн, у лютому 2021 року у розмірі 900,00 грн, у березня 2021 року у розмірі 500,00 грн та інші.

Такі дії відповідача щодо часткової сплати основного боргу у вигляді періодичних платежів є підтвердженням визнання нею боргу, що в розумінні ст. 264 ЦК України перериває строк позовної давності, тому клопотання ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає.

Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №759/17465/18.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії згідно із розрахунками, наданими позивачем, у зв`язку з тим, що строк позовної давності для звернення до суду із такими вимогами перервався частковою сплатою відповідачем суми заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко