Справа № 133/3232/22
Провадження № 22-ц/801/1554/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 рокуСправа № 133/3232/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Голівського Вадима Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2023 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Кучерук І. М., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування у відповідача на користь Самгородоцької об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області).

Після пред`явлення позову керівником Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області), яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 ; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати відносно неї будь-які реєстраційні дії; заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на її поділ чи об`єднання; заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її поділу чи об`єднання, вважаючи, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в даній справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено:

-накладено арешт на земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області), яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 ;

-заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області);

-заборонено відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області);

-заборонено державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області).

Ухвала суду мотивована тим, що докази, долучені до позовної заяви, наведені прокурором доводи та підстави забезпечення заявленого позову є достатньо переконливими стосовно потреб та доцільності їх застосування з метою уникнення можливих перешкод для виконання рішення суду, яке може бути ухвалено за результатом даного цивільного спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2023 року адвокат Голівський В. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Денишенко Т. О., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 27 липня 2023 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга адвоката Голівського В. В. мотивована тим, що витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є вимогою немайнового характеру, а тому не застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на користь будь-яких осіб, а також заборони вчинення будь-яких дій щодо спірної земельної ділянки, яка належить відповідачеві, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права позивача та є не співмірним із заявленими вимогами.

У судовому засіданні представник прокуратури щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому адвокатом Голівським В. В. подано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування у відповідача на користь Самгородоцької об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області земельну ділянку площею 1,9390 га з кадастровим номером :03:002:0216, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (колишньої Воскодавинецької сільської ради Козятинського району Вінницької області).

ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію № 65299185 від 31 жовтня 2022 року, прийнятого на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2022 року (а. с. 114).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частин першої, другої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 1-4, 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння. Підставою для звернення із позовом є порушення вимог закону при вибутті земельної ділянки із державної форми власності у приватну.

Відповідно до вимог ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, позовні вимоги про витребування земельної ділянки у розумінні змісту даної статті є майновою вимогою.

Відтак, доводи апеляційної скарги адвоката Голівського В. В. стосовно того, що даний спір є немайновим, апеляційний суд вважає неспроможними та не приймає до уваги.

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки, а отже, наділений правом вільно розпоряджатися нею на власний розсуд, зокрема, відчужувати, об`єднувати, здійснювати поділ, змінювати цільове призначення тощо. Тому існує очевидна небезпека відчуження спірної ділянки або її забудови, зміни природних властивостей, що фактично призведе до неможливості поновлення інтересів територіальної громади або ускладнить цей процес, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо витребування земельної ділянки, зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом, визначеним у оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, як процесуальний захід покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням правовідносин, які склалися.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Суд першої інстанції вірно послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 травня 2023 року у справі №916/3710/22, відповідно до якої зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходів забезпечееня позову з огляду на таке.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження спірної земельної ділянки, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваної ухвали.

Обраний позивачем вид забезпечення позову за обставин, що склалися, шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати відносно неї будь-які реєстраційні дії; заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на її поділ чи об`єднання; заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо її поділу чи об`єднання не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися спірною земельною ділянкою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Голівського Вадима Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький