Справа № 127/7088/22
Провадження № 22-ц/801/1494/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 рокуСправа № 127/7088/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Оніщука В. В.,

суддів: Рибчинського В. П., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля Mercedes-Benz, д. н. з. НОМЕР_1 ,

07 липня 2021 року о 16-00 год. по вул. Янгеля, 24 у м. Вінниця син позивача ОСОБА_3 припаркував у дворі будинку вказаний автомобіль, а коли повернуся до нього о 22 год. 00 хв., то виявив на ньому пошкодження (вм`ятина на передніх лівих дверях зі слідами фарби від іншого автомобіля).

Наступного дня ОСОБА_3 помітив у своєму дворі автомобіль BMW 316І, д.н.з., НОМЕР_2 , який напередодні був припаркований поруч з автомобілем позивача, з ознаками нещодавньої ДТП та звернувся до поліції, в результаті чого на відповідачку ОСОБА_2 було складено два протоколи про адміністративні правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року провадження у адміністративній справі №127/19210/21 відносно ОСОБА_2 було закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, тобто не з реабілітуючих підстав, що не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати завдану позивачеві шкоду.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 14 лютого 2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт Компані», становить 61 608,68 грн з ПДВ.

Окрім того, внаслідок пошкодження автомобіля, позивачу ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду: позивач втратив душевний спокій та рівновагу, в його сім`ї почалися суперечки та конфлікти, був вимушений витрачати свій час на відвідування поліції, консультації з юристами та ремонт автомобіля.

За наведених обставин, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 61 608,68 грн, 5 000 грн завданої моральної шкоди, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51 340,57 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 1 201,20 грн витрат за проведення дослідження, 794,71 грн судового збору.

У рішенні суд зазначив, що провадження у адміністративній справі №127/19210/21 відносно відповідачки ОСОБА_2 за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі ст. 247 ч. 1 п. 7 КУпАП), тобто провадження у справі закрито з не реабілітуючих підстав, відтак позов обґрунтований.

Зменшуючи розмір матеріальної шкоди, суд виходив із того, що позивачем не надано доказів укладення договору на виконання ремонтних робіт з особою, яка є платником ПДВ, тому підстави для стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ відсутні.

Врахувавши глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , в розмірі 2 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2023 року відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Рибчинського В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 24 липня 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, в подальшому розгляд справи відкладено на 27.07.2023 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку сторони відповідача, у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, особа вважається такою, що до відповідальності не притягувалася, а тому оскільки постановою у справі №127/19210/21 ОСОБА_2 не визнана винуватою у вчиненні ДТП, підстав для відшкодування нею шкоди немає.

Суд не надав правової оцінки та не дослідив у повному обсязі докази, які виключають вину відповідачки у вчиненні ДТП та прийняв до уваги суперечливі пояснення свідків, які не відповідали матеріалам справи.

Розмір матеріальної шкоди є не доведеним, оскільки від моменту ДТП до проведення експертного дослідження минуло 7 місяців, а звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу є недопустимим доказом, який не може встановити дійсні обставини справи.

Також суд за власною ініціативою залучив МТСБУ до участі у справі, хоча жодних вимог позивач до нього не заявляв, що свідчить про порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала відзив

У відзиві на скаргу представник позивача зазначає, що судом першої інстанції у повному обсязі було досліджено матеріали справи та зроблено вірні висновки за результатами її розгляду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с. 20).

Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована, що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-204151748, строк дії з 24.05.2021 року по 23 травня 2022 року включно (а. с. 109).

Згідно копії рапорту працівника поліції від 12 липня 2021 року на розгляді у відділі розшуку та ОМ ДТП УПП у Вінницькій області ДПП перебували матеріали ДТП, яка мала місце 07 липня 2021 року о 17-40 год. по вул. Академіка Янгеля, 24 м. Вінниці, подія зареєстрована ЄО №289 від 08 липня 2021 року в УПП у Вінницькій області ДПП. До УПП у Вінницькій області ДПП було викликано ОСОБА_2 , яка повідомила, що подія могла мати місце 07 липня 2021 року близько 17-40 год., але момент ДТП ОСОБА_2 не відчула. Від написання пояснення відмовилась (а. с. 13).

12 липня 2021 року відносно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КУпАП (а. с. 7-8).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року у справі №127/19210/21 встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 535226 від 12 липня 2021 року ОСОБА_2 07 липня 2021 року о 17-40 год. по вул. Ак. Янгеля, 24 м. Вінниці, керуючи автомобілем BMW 316І, р/н НОМЕР_2 , не була уважною, під час руху заднім ходом не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Крім того, 07 липня 2021 року о 17-40 год. по вул. А. Янгеля, 24 м. Вінниці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW 316І, р/н НОМЕР_2 , будучи причетною до ДТП на автомобілі Mercedes-Benz, р/н НОМЕР_1 , самовільно залишила місце ДТП.

На підставі ст. 247 ч. 1 п. 7 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а. с. 22).

Вінницьким міським судом Вінницької області було призначено у адміністративній справі №127/19210/21 судову транспортно-трасологічну експертизу.

Згідно із висновком експерта №СЕ-19/102-21/13989-ІТ від 02 грудня 2021 року найбільш імовірний механізм контактування транспортних засобів полягає в наступному: спочатку на лівій передній дверці автомобіля «Mercedes-Benz А160», р/н НОМЕР_1 , виступаючою тупою частиною іншого транспортного засобу було залишено потертість із нашаруванням речовини темного кольору, після чого в процесі подальшого зближення та взаємодії контактуючих частин транспортних засобів відбулась деформація металу (вм`ятина). Виявлені під час огляду пошкодження на автомобілі «Mercedes-Benz А160» могли виникнути під час контактування із будь-яким транспортним засобом, форма і розмір виступаючих частин якого знаходиться на приблизно однаковій відстані від поверхні дорожнього покриття, та відповідно до особливостей конфігурації може співпадати з виявленими пошкодженнями автомобіля «Mercedes-Benz А160».

На автомобілі «Mercedes-Benz А160», р/н НОМЕР_1 , залишено наступні видимі сліди контактування: передня ліва дверця має пошкодження у вигляді вм`ятини; вище над вм`ятиною наявні дві паралельні потертості з нашаруванням речовини темного кольору.

При умові, що контактування автомобіля «Mercedes-Benz Al60» відбулось з автомобілем «BMW 316 І», в момент первинного контакту кут між подовжньою віссю автомобіля «Mercedes-Benz А160», р/н НОМЕР_1 , та автомобіля «BMW 316 І», р/н НОМЕР_2 , складав величину близько 120° ± 5°.

Механізм утворення слідів: слід нашарування речовини темного кольору на слідосприймальній поверхні лівої передньої дверці, міг бути залишений внаслідок ковзання слідоутворюючого предмету; деформація металу (вм`ятина) на передній лівій дверці найбільш імовірно утворилась внаслідок дії ударного навантаження або повільного вдавлювання тупого об`ємного предмету (а. с. 14-19).

При розгляді справи в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надали відповідні свідчення щодо обставин ДТП, зокрема щодо причетності відповідачки до вказаної події.

Згідно звіту №001/М/2022 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz А160», загальний легковий - загальний хетчбек-В, 2000 року, р/н НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля станом на 07 липня 2021 року становить 61 608,68 грн (з ПДВ) і 51 340,57 грн (без ПДВ) (а .с. 23-28).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону в повному обсязі відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише з вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Отже, норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).

Згідно ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною другою статті 38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

При цьому, п. 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що закриття провадження у адміністративній справі №127/19210/21 відносно відповідача ОСОБА_2 за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП не вказує на відсутність вини відповідачки у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, адже протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 535226 від 12 липня 2021 року про вчинення відповідачкою ДТП є чинним та дії працівників поліції щодо його складання ОСОБА_2 не оскаржувались.

Колегія суддів зазначає, що не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП не свідчить про відсутність її вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачкою надано не було.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Враховуючи вказане, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та відсутності підстав для стягнення з неї завданої шкоди.

Колегія суддів зауважує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленого позову про стягнення із ОСОБА_2 завданої шкоди.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності звіту про оцінку вартості матеріального збитку є неспроможними, оскільки зводяться до незгоди із ним, при тому, що стороною відповідачки не заявлялося жодних клопотань про призначення повторної експертизи транспортного засобу.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку складений оцінювачем, яка має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, підстав сумніватися у компетентності такого спеціаліста у суду немає.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, самостійно залучивши МТСБУ до участі у справі не заслуговують на увагу, оскільки із матеріалів справи встановлено, що третя особа була залучена ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Власюка І. Т. (а. с. 99).

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за останньою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді В. П. Рибчинський

С. К. Медвецький