Справа № 699/1009/21
Номер провадження № 2/699/31/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судових засідань Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області

про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.2015 органом досудового розслідування повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України в кримінальному провадженні № 0000111 внесеному 01.04.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У даному кримінальному провадженні 13.01.2016 начальником Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Демченком М.І. затверджено обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

У ході судового розгляду 23.09.2019 прокурором Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Павленком В.В. змінено обвинувачення, яке погоджене заступником керівника Звенигородської місцевої прокуратури І. Слюсарем, і остаточно пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України.

За результатами розгляду кримінального провадження № 0000111 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області 05.04.2021 по справі № 699/571/16-к ухвалено виправдувальний вирок, яким визнано ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та виправлено її за недоведеністю винуватості у вчиненні вказаних злочинів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.09.2021 указаний вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Отже, з моменту пред`явлення позивачці підозри 13.10.2015 та відповідно набуття статусу підозрюваної, і до набрання виправдувального вироку законної сили ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом.

Позивач вважає, що в період з 13.10.2015 по 08.09.2021 вона була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий. Позивачка з цих підстав вважає, що у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами досудового розслідування та прокуратури внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності.

Позивач зазначає, що завдана їй моральна шкода полягає в довготривалому перебуванні під страхом кримінальної відповідальності за тяжкий злочини, якого вона не вчиняла; у порушенні її нормальних стосунки з оточуючими людьми, оскільки обвинувачення очорнило та принизило її в очах всіх близьких людей, а також викликало недовіру в родичів. Сам факт незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності негативно відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. Протягом всього часу вона була позбавлена звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебувала у постійному страху та напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання, яке може закінчитися позбавленням її волі.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за весь час незаконного її перебування під слідством та судом з 13.10.2015 по 08.09.2021, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», який з 01.12.2021 становить 6500,00 грн., розмір суми, яка підлягає стягненню на її користь, складає 395000,00 грн (65 місяців 26 днів х 6000,00 грн).

З огляду на вказане, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної Казначейської служби України на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 395000,00 грн.

Також позивач просила стягнути на її користь з Державної казначейської служби України витрати на послуги адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Протягом визначеного в ухвалі суду строку відповідачем ГУНП в Черкаській області подано відзив,у якому звертається увага суду на те, що у позові не зазначено в чому саме полягає завдана позивачу шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. З огляду на вказане представник ГУНП в Черкаській області просила відмовити у задоволенні позову.

У межах установленого судом строку представником відповідача Черкаської обласної прокуратури подано відзив, за змістом якого позовні вимоги не визнають через їх необґрунтованість. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Однак указаних доказів позивачем не надано, як і доказів протиправної поведінки посадових осіб органу досудового розслідування чи прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 запобіжний захід не обирався, обшуки у провадженні не проводилися, арешти на майно позивача не накладалися, тобто жодних моральних страждань, матеріальної шкоди чи обмежень звичного укладу життя вона не зазнала. З огляду на вказане у задоволенні позову просять відмовити.

При цьому представник Черкаської обласної прокуратури (правонаступник Прокуратури Черкаської області) зазначає, що з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат. До Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на даний час зміни не внесені. Однак на думку відповідача мінімальний розмір моральної шкоди слід рахувати з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2021 становить 2270,00 грн (65 місяців 26 днів х 2270,00 грн = 148140,26 грн).

Також в межах встановленого судом строку представником відповідача Державної казначейської служби України подано відзив, у якому вказано, що ця установа є неналежним відповідачем. На думку представника належним відповідачем у цій справі повинен бути відповідний орган державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади. Щодо суті позовних вимог представник Державної казначейської служби України зазначає, що позивачем не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди, а також не надано доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. При цьому факт постановлення судом виправдувального вироку стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. З огляду на вказане просили відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Гречуха В.І. 21.03.2023 звернувся до суду з заявою, у якій вказав, що виявив описку у позовній заяві в математичних розрахунках, з огляду на що уточнив позовні вимоги. Так, з урахуванням уточнень просив стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди за раніше вказаний період з 13.10.2015 по 08.09.2021, який насправді становить 70 місяців та 26 днів. З розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2023 моральна шкода становить 474806,00 грн (70 місяців та 26 днів Х 6700,00 грн). До заяви про уточнення позовних вимог додано докази її направлення іншим учасникам справи.

Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомленні належним чином.

Позивач та її представник адвокат Гречуха В.І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Звернулися до суду з заявами про проведення судового засідання без їх участі.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзивах на позов.

Дослідивши матеріали справи, урахувавши доводи сторін, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до реєстру досудового розслідування, сформованого слідчим СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області по кримінальному провадженню № 0000111, відомості про яке внесені в ЄРДР 02.04.2015, ОСОБА_1 13.10.2015 повідомлено про підозру. Під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Позивачем долучено до матеріалів справи обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000111 від 01.04.2015 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України. Указаний обвинувальний акт складено 23.09.2019 прокурором Корсунь-Шевченківського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Павленком В. та погоджено заступником керівника Звенигородської місцевої прокуратури Слюсарем І.

За результатом розгляду кримінального провадження № 0000111 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2021 по справі № 699/571/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано за недоведеністю її винуватості у вчиненні вказаних злочинів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.09.2021 вирок суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 набрав законної сили 08.09.2021.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, період притягнення позивачки до кримінальної відповідальності слід обраховувати з дати повідомлення про підозру і до набрання виправдувальним вироком законної сили, а саме з 13.05.2015 до 08.09.2021, що загалом становить 70 місяців 26 днів.

Таким чином, позивачем правильно розраховано період незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Положеннями ч.ч. 2, 7 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР), згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 якого право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ст. 23 ЦК України.

Позивачка вказує, що завдана їй моральна шкода полягає в довготривалому перебуванні під страхом кримінальної відповідальності за тяжкий злочини, якого вона не вчиняла; а також полягає в порушенні нормальних стосунків з оточуючими людьми. Обвинувачення очорнило та принизило її в очах всіх близьких людей, а також викликало недовіру до неї у родичів. Сам факт незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності негативно відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. Протягом всього часу вона була позбавлена звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебувала у постійному страху та напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно перебувала в стані очікування чергового судового засідання, яке могло закінчитися позбавленням її волі.

У постанові від 04.03.2021 у справі № 908/1879/17 Касаційний господарський суд Верховного Суду наголошує щодо необхідності під час судового розгляду застосування категорій стандартів доказування. Цивільні справи переважно вирішуються за стандартом доказування «баланс ймовірностей» або «баланс вірогідностей». Також його називають «перевага більш вагомих доказів». За цим стандартом суд оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Також цей стандарт називають стандартом 51 відсотка. Якщо позивач виконав свій тягар доказування на 51%, то вважається, що він переміг, якщо 50 на 50 то позов задоволенню не підлягає в силу рівності ймовірностей, тобто вирішується на користь відповідача.

Ураховуючи наявність виправдувального вироку, який набрав законної сили, суд вважає очевидним, що тривале активне перебування позивачки у статусі підозрюваної та обвинуваченої очевидно вносило зміни в її звичний уклад життя, змушувало її витрачати свій час та наявні ресурси для захисту своїх прав, безумовно позбавляло спокою, вводило в стан напруженості та потребувало додаткових зусиль. Незаконне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності з високим ступенем ймовірності сприяло тому, що позивачка відчувала себе пригніченою та приниженою.

З урахуванням стандарту баланс вірогідностей суд дійшов висновку про доведення факту заподіяння службовими та посадовими особами органу досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди позивачці у зв`язку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності. Слід також вважати доведеним наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним притягненням позивачки до кримінальної відповідальності та завданою моральною шкодою.

Відповідно до ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян,

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203 цс 15, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом розрахунок проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Такої саме позиції дотримується ВП ВС, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц. Також у цій постанові вказано, що законом передбачено мінімальний гарантований розмір відшкодування моральної шкоди, який не може бути зменшений, проте при належному обґрунтуванні та доведені доказами позивач може заявляти вимоги про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

У межах даного судового спору позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду у мінімально передбаченому (гарантованому) розмірі.

Положеннями Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01.01.2023 на рівні 6700,00 грн.

Представник Черкаської обласної прокуратури у відзиві на позов посилався на необхідність під час розрахунку моральної шкоди використовувати як розрахункову величину розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Проте суд не може погодитися з такою позицією.

Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року.

Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 по справі № 522/6228/19.

Отже, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ не поширюється.

З урахуванням уточнень сторона позивача просить стягнути на користь позивачки 474806,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 70 місяців 26 днів х 6700,00 грн. = 474806,00 грн.

Суд погоджується з таким розрахунком.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Черкаська обласна прокуратура та, Головне управління Національної поліції в Черкаській області (дії посадових осіб яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16, у таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 474806,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення судових витрат, позивачка надала копії договору про надання правової допомоги від 17.09.2021, ордеру на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 249, квитанцію від 17.01.2022 про оплату позивачем послуг за договором про надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн (а.с. 89-94).

Відповідачі не заявляли клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що виключає можливість суду самостійно (без такого клопотання) зменшувати розмір витрат (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18 18.12.2018 у справі № 910/4881/18).

За таких обставин суд вважає, що представник позивачки (адвокат) дотримався вимог закону про підтвердження належними доказами понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Такі витрати є розумними та співмірними зі складністю справи, а тому підтверджені витрати підлягають до стягнення зі сторони відповідачів.

При цьому суд враховує, що діями Державної казначейської служби України позивачці моральна шкода завдана не була, тому судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу слід стягнути з Черкаської обласної прокуратури та ГУНП в Черкаській області в рівних частинах, по 2500,00 грн з кожного.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідачем у справі є держава, то судові витрати у вигляді судового збору слід віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в розмірі 474806,00 (чотириста сімдесят чотири тисячі вісімсот шість) грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі пятсот) грн.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі пятсот) грн.

Судові витрати у вигляді судового збору покласти на рахунок Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: Держава Україна в особі Головного управління національної поліції в Черкаській області, , місцезнаходження: вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, Черкаська область, 18036, інші дані суду не відомі.

Відповідач: Держава Україна в особі Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: бульвар Шевченка, 286 м.Черкаси, 18002, інші дані суду не відомі.

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, , місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, інші дані суду не відомі.

Повний текст рішення складено 27.04.2023.

СуддяЛітвінова Г.М.