КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/862/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення частини земельної ділянки, звільнення частини земельних ділянок, знесення металевих воріт та ліквідації сміттєзвалища, -

В С Т А Н О В И В:

В Голосіївський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом, який в подальшому уточнив до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Київської міської ради про повернення землі, знесення самовільно встановлених воріт, ліквідацію створеного сміттєзвалища, відновлення паркану, посадити нове дерево, визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради, резолюції Київського міського голови, компенсації завданої моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року роз`єднані в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Київської міської ради про повернення частини земельної ділянки, звільнення частини земельних ділянок, знесення металевих воріт та ліквідації сміттєзвалища, компенсацію моральної шкоди.

Пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_2 про повернення частини земельної ділянки, звільнення частини земельних ділянок, знесення металевих воріт та ліквідації сміттєзвалища виділені в окреме провадження.

Позивач у заявлених позовних вимога до ОСОБА_2 (далі - відповідач), які виділені зі справи № 752/10127/21 відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути частину земельної ділянки - частину земель загального користування - кадастровий номер: :79:008:0059, площа 0,07409 га., по АДРЕСА_1 , що зайняті ним самовільно.

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити частини земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що зайняті ним самовільно.

- зобов`язати ОСОБА_2 знести металеві ворота, яким перекрито прохід до краю схилу по АДРЕСА_1 , що були ним самовільно встановлені і ліквідувати сміттєзвалище, утворене ним на території за адресою: АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що відповідач з травня 2018 року по квітень 2021 року незаконно зайняв земельну ділянку, що є землями загального користування по АДРЕСА_1 , перекривши прохід громадян до схилу (яру) шляхом незаконного встановлення металевих воріт, створивши сміттєзвалище на земельній ділянці по АДРЕСА_3 .

У позовній заяві позивач вказав, що ОСОБА_2 будучи власником частини житлового будинку по АДРЕСА_4 , з метою розширення прибудинкової території самовільно захопив частину земельних ділянок по АДРЕСА_2 , а також по АДРЕСА_3 , розпочав там незаконне будівництво, та самовільно встановив ворота.

Позивач зазначив, що відповідач перешкоджає виконанню рішення Голосіївського районного суду від 17 грудня 2009 року у справі № 2-4313/09, ухвали Голосіївського районного суду від 19 грудня 2016 року у справі № 752/12316/16-ц, ухвали Голосіївського районного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 752/12316/16-ц, ухвали Голосіївського районного суду від 14 травня 2019 року у справи № 752/258/19, ухвали Голосіївського районного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 752/12316/16ц, ухвали Голосіївського районного суду від 16 листопада 2016 року у справі № 752/7033/16ц.

Вказав, що 10 січня 2018 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на розроблення проекту землевідведення по АДРЕСА_3 , чим, на думку позивача, порушене його право. Проектом рішення ПР-14994 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 для будівництва індивідуального гаражу» також порушуються його права, а тому дії Київради він вважає протиправними.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення частини земельної ділянки, звільнення частини земельних ділянок, знесення металевих воріт та ліквідації сміттєзвалища відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення суду, яким:

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути частину земельної ділянки - частину земель загального користування - кадастровий номер: :79:008:0059, площа 0,07409 га., АДРЕСА_1 , що зайняті ним самовільно;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити частини земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що зайняті ним самовільно;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести металеві ворота, яким перекрито прохід до краю схилу по АДРЕСА_1 , що були ним самовільно встановлені і ліквідувати сміттєзвалище, утворене ним на території за адресою: АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 відновити за власний рахунок, знищений ним у 2019 році дерев`яний паркан по АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_4 за власний рахунок, посадити нове дерево-горіх по АДРЕСА_3 замість знищеного дерева у 2019 році;

- визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 15 лютого 2018 року № 189/4253 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з земельної ділянки громадянці ОСОБА_4 у АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»;

- визнати незаконним з моменту підписання та скасувати резолюцію Київського міського голови Віталія Кличка з проханням № 08/231-40/ПР від 10 січня 2018 року надати громадянину ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землевідведення по АДРЕСА_3 (К-29882; К-31186 18.08.2017; ПР-14994);

- визнати незаконним з моменту розроблення та скасувати Проект рішення Київської міської ради ПР-14994 (№ 08/231-40/ПР від 10 січня 2018 року до справи К-29882 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 для будівництва індивідуального гаражу»;

- зобов`язати Київську міську раду відшкодувати йому завдану незаконними рішеннями Київської міської ради моральну шкоду у розмірі - 62 086 грн. 00 коп;

- вирішити питання про повернення судового збору до Державного бюджету.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 систематично порушує його права. Апелянт стверджує, що порушення його прав підтверджується належними та допустимими доказами, які не були враховані судом першої інстанції при розгляді справи.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

У судове засідання в суді апеляційної інстанції 11 квітня 2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, їх неявка, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 заявив позовні вимоги, які складаються з вимоги про зобов`язання відповідача повернути частину земель загального користування площею 0,07409 га., по АДРЕСА_1 , звільнення частини земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , знесення металевих воріт, ліквідації сміттєзвалища по АДРЕСА_3 . Тобто, позовні вимоги стосуються землі загального користування.

Положеннями ст. 9 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин належить прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок. До повноважень виконавчих органів Київської та Севастопольської міських рад належить здійснення державного контролю за використанням і охороною земель у межах та порядку, встановлених законом .

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, у відповідності до ст.ст. 9, 152 ЗК України, право звернення до суду з вимогами про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та їх часток належить власнику земельної ділянки.

Позивач вказав, що заявляє позов про повернення землі загального користування, власником якої є територіальна громада в особі Київської міської ради.

Аналізуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право звернення до суду з позовом про повернення самовільно зайнятої землі загального користування, у відповідності до ст. 9, ч. 2 ст. 152 ЗК України, визначено за Київською міською Радою.

На думку колегії суддів, Голосіївський районний суд міста Києва обґрунтовано роз`яснив позивачу те, що у даному випадку, він повинен звернутися до Київської міської ради з ініціюванням повернення самовільно зайнятої землі загального користування, що належить територіальній громаді, а у разі відмови, може оскаржити таку відмову Київської міської ради у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Поняття самочинного будівництва визначено у ч. 1 ст. 376 ЦК України, у відповідності до якої - «житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил».

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

У ч. 7 ст. 376 ЦК України, імперативно визначено коло суб`єктів (орган державної влади або місцевого самоврядування), яким належить право звернення до суду з вимогою знесення самовільної споруди за рахунок особи яка здійснила (здійснює) будівництво.

Позивач ОСОБА_1 до вказаного кола суб`єктів не відноситься, і повинен з цього питання звертатися до Київської міської ради з ініціюванням питання знесення самочинного будівництва, а у разі відмови може оскаржити таку відмову відповідно до ст. 19 КАС України. Колегія суддів погоджується з таким висновком Голосіївського районного суду міста Києва, так як він ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не доведено обставин про вчинення ним дій щодо звернення до відповідних органів державної влади або місцевого самоврядування про зобов`язання здійснити відносно відповідача дії передбачені ч. 7 ст. 376 ЦК України та відсутні посилання на відповідні докази. Позивачем також не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо організації відповідачем сміттєзвалища.

Посилання позивача у позовній заяві про перешкоди відповідачем виконанню рішення Голосіївського районного суду від 17 грудня 2009 року у справі № 2-4313/09, ухвали Голосіївського районного суду від 19 грудня 2016 року у справі № 752/12316/ 16-ц, ухвали Голосіївського районного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 752/12316/16-ц, ухвали Голосіївського районного суду від 14 травня 2019 року у справи № 752/258/19, ухвали Голосіївського районного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 752/12316/16ц, ухвали Голосіївського районного суду від 16 листопада 2016 року у справі № 752/7033/16ц, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Таким чином, законодавством визначений порядок вчинення дій на виконання ухвалених судами рішень у примусовому порядку, яким позивач має право скористатися.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Голосіївський районний суд міста Києва дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переказу фактичних обставин справи, повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на порушення його прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Київською міською радою, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції в межах даного провадження.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Голосіївського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої, суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Голосіївським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар