Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/901/23
Провадження № 2-о/376/32/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2023 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючої судді Коваленка О.М.,

за участі: секретаря Таранчук В.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Сквирського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сквирський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обгрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказала, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Трудової книжки Серія НОМЕР_1 заявниця навчалася з 1985 року по 1987 року в Білоцерківському медичному училищі, що підтверджується Дипломом Серії НОМЕР_2 , де вказано, що ОСОБА_2 в 1985 році вступила до Білоцерківського медичного училища і в 1987 році закінчила його з кваліфікацією «медична сестра», диплом видано 05.07.1987 року.

Також факт навчання заявниці в Білоцерківському медичному училищі підтверджується Довідкою№100 від 22.02.2023 року, видана КЗ КОР «Білоцерківський медичний фаховий коледж» де вказано, що з 01.09.1985 року по 05.07.1987 року вона навчалася на денній формі навчання, мед сестринського відділення.

Отже, ОСОБА_3 навчалася на денній формі навчання та під час навчання постійно проживала без реєстрації у своєї тітки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак при зверненні до Пенсійного Фонду ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії та потрібно підтвердити документами про проживання на території радіоактивного забруднення за період навчання в Білоцерківському медичному училищі з 26.04.1986 по 04.07.1987 року, тому у заявниці виникла необхідність звернутися до суду з даною заявою.

Тому на підставі вищевикладеного заявниця ОСОБА_1 просить суд:

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 26.04.1986 року по 04.07.1987 року включно, постійно проживала на території радіоактивного забруднення за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду, заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, заяву підтримує (а.с.21).

Представник заінтересованої особи Сквирського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надсилав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення..

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією Посвідчення Серія НОМЕР_3 видане 25.10.1993 року (а.с.14).

Відповідно до Трудової книжки Серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 навчалася з 1985 року по 1987 року в Білоцерківському медичному училищі (а.с.7), що також підтверджується копією Диплому Серії ЛТ №907010 (а.с.15), де вказано, що ОСОБА_2 в 1985 році вступила до Білоцерківського медичного училища і в 1987 році закінчила його з кваліфікацією «медична сестра», диплом видано 05.07.1987 року.

Також факт навчання заявниці в Білоцерківському медичному училищі підтверджується Довідкою№100 від 22.02.2023 року, видана КЗ КОР «Білоцерківський медичний фаховий коледж» де вказано, що з 01.09.1985 року по 05.07.1987 року вона навчалася на денній формі навчання, медсестринського відділення (а.с.12).

Те, що ОСОБА_3 під час навчання проживала в м. біла Церква підтверджується письмовими заявами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які приєднано до матеріалів справи, та в яких вказано, що ОСОБА_3 навчалася в Білоцерківському медичному училищі на денному відділенні з 01.09.1985 року по 05.07.1987 року та в період навчання проживала з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22,23).

Отже, ОСОБА_3 навчалася на денній формі навчання та під час навчання постійно проживала без реєстрації у своєї тітки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак при зверненні до Пенсійного Фонду ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії та потрібно підтвердити документами про проживання на території радіоактивного забруднення за період навчання в Білоцерківському медичному училищі з 26.04.1986 по 04.07.1987 року, тому у заявниці виникла необхідність звернутися до суду з даною заявою.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання -житло,розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

У відповідності до пункту 2 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, крім інших, є потерпілі від катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктами 2 та 3 статті 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій, або особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

За таких обставин суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_1 під час навчання в Білоцерківському медичному училищі на денному відділенні з 01.09.1985 року по 05.07.1987 року проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання

Враховуючи те, що встановлення факту, що має юридичне значення має для заявника юридичне значення, і цей факт ніким не оспорюється і не спростовується, суд прийшов до висновку про задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,76,81,247,258,259,293,315, 318,319, 354 суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сквирський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 26.04.1986 року по 04.07.1987 року включно, постійно проживала на території радіоактивного забруднення за адресою: АДРЕСА_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко