Єдиний унікальний номер: 379/572/23
Провадження № 2/379/157/23
УХВАЛА

27 квітня 2023 року cуддя Таращанського районного суду Київської області Шабрацький Г.О., розглянувши матеріали позовної заяви заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Таращанського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач вказує, що він є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Велика Березянка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.08.2011 року.

В будинку є зареєстрованою, проте не проживає з жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача.

Вказуючи на порушення права власника на вільне розпорядження і використання квартири, позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Дослідивши зміст позовної заяви, додані до неї документи, суд приходить до висновку, що позов не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

За змістом п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України у позовній заяві наводиться виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.08.2011 року позивачу належить житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 видане на підставі рішення виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради від 14.04.2011 року №49.

Відповідно до рішення Таращансткого районного суду Київської області від 19.04.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 05.10.2002 року розірвано.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, що не виключає можливості придбання житлового будинку на умовах спільної сумісної власності.

Суд звертає увагу, що нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак, на підтвердження свої вимог позивачемне викладено обставин та не наведено посилань на докази виникнення чи відсутності у відповідача права власності (користування) будинком під час перебування в шлюбі з ним (позивачем), оскільки власник (співвласник) має право користування, володіння та розпорядження належним йому майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказав, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Таким чином, позивачу необхідно визначитись із нормами діючого законодавства, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Оскільки усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті71,72,116,156 ЖК України;стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

З Статтею 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. позивачу необхідно визначитись з колом та процесуальним статусом осіб, які будуть брати участь у справі.

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Попередити про те, що в разі не усунення недоліків позовної заяви в установлений строк, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Таращанського районного суду Київської області Григорій ШАБРАЦЬКИЙ