Справа № 128/38/23
Провадження 2-др/127/53/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, розгляд якої відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.04.2023 у вищевказаній справі було ухвалено рішення.

27.04.2023 від позивача на адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення стосовно відшкодування на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 11 800, 00 гривень. Заява обґрунтована тим, що позивач з об`єктивних причин був позбавлений можливості надати суду докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу як під час судового засідання, так і до закінчення судових дебатів у справі, через їх не проведення. Позивач вважає, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі, не протирічить правовій позиції, викладеній у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у постанові по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому ч. 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.

Зважаючи на те, що цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно вирішення питання про судові витрати здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення 21.04.2023 у даній цивільній справі, судом було вирішено усі питання визначені ч. 1 ст. 264 ЦПК України. Зі змісту судового рішення вбачається вирішення судом питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, судом враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 у постанові по справі № 755/9215/15-ц.

Отже, заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, а докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою, в даному випадку, до ухвалення рішення у справі по суті позовних вимог або ж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, однак виключно у разі здійснення стороною заяви, в даному випадку до ухвалення рішення у справі по суті позовних вимог, про неможливість з поважних причин подати відповідні докази у цей строк.

Вищевказане судом було прийнято до уваги при ухваленні 21.04.2023 рішення у даній справі.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву про стягнення судових витрат позивачем було зроблено до прийняття судового рішення (вказано у позові), однак докази, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, подано 25.04.2023, тобто після ухвалення 21.04.2023 судового рішення у справі.

До 21.04.2023 позивач не повідомляв суд про неможливість надання ним доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення, в даному випадку позивачу, терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Як встановлено рішенням суду від 21.04.2023, позивачем не було зроблено заяву до ухвалення рішення у справі по суті позовних вимог про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із чим суд здійснив розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення на підставі наявних у справі про це доказів, встановивши, зокрема, недоведеність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Отже, підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі - відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що процесуальним наслідком подачі заяви про відшкодування судових витрат або ж надання доказів розміру понесених судових витрат стороною по справі поза межами встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, є залишення такої заяви без розгляду. Однак в даному випадку, зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги вирішення судом питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення у даній справі, процесуальним наслідком поданої позивачем заяви є саме відмова в ухваленні додаткового рішення.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, зокрема, висловленій у постанові від 16.04.2019 у справі № 817/1889/17.

Керуючись ст.ст. 258-261, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду складена 01.05.2023.

Суддя: