КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8408/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року (суддя Романишена І.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

у листопаді 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період із 2006 року по 3 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на зазначену квартиру.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що в 2002 році вона познайомилась із ОСОБА_2 , а з 2003 року вони почали проживати однією сім`єю разом з його матір`ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . 16 жовтня 2006 року вони разом з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яку було оформлено на ОСОБА_2 .

Позивачка зазначала, що вони з ОСОБА_2 проживали у придбаній квартирі, вели спільний побут, мали спільний бюджет, робили ремонт, купували меблі та побутову техніку за спільні кошти, а після того, як у ОСОБА_2 почались проблеми зі здоров`ям, вона також несла витрати на його лікування, а після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона, як його дружина, займалась похованням.

Позивачка посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із зазначеної квартири, інших спадкоємців ОСОБА_2 не має. 26 квітня 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фахрудінової І.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не перебувала з померлим ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року позовну заяву задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по 3 січня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.

У поданій апеляційній скарзі Київська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачка у вказаний нею період часу із 2006 року по 3 січня 2021 року брала участь у витратах на утримання квартири АДРЕСА_3 , а також на підтвердження факту проживання із померлим ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років у період із 2006 року по 3 січня 2021 року, а з документів що містяться в матеріалах справи не вбачається факту існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейних відносин у розумінні Сімейного кодексу України.

Відповідач вважає, що позивачкою не доведено факту систематичного ведення спільного господарства із ОСОБА_2 та прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї у період із 2006 року по 3 січня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року - без змін, посилаючись на те, що нею були надані належні та достатні докази у підтвердження постійного проживання з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним актом, спільними фотографіями, а також копіями документів про оплату комунальних платежів.

Також позивачка вважає, що на дату подання апеляційної скарги рішення суду набрало законної сили, тому апеляційна скарга не підлягає розгляду.

Київська міська рада, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.170 т.2), у судове засідання свого представника не направила, клопотання про перенесення судового засідання не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Гурез І.О., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 5 січня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою І.М., ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_3 .

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Фатхутдінової І.В. із заявою про прийняти спадщини ОСОБА_2 , на підставі чого була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 .

Згідно листа приватного нотаріуса Фатхутдінової І.В. від 19 жовтня 2021 року, станом на 19 жовтня 2021 року осіб, які заявили свої права на спадщину ОСОБА_2 , немає.

Постанови приватного нотаріуса Фатхутдінової І.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надані докази у підтвердження проживання з ОСОБА_2 понад 5 років однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, наданим доказам та не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, залишивши поза увагою, що

належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з 2006 року до моменту його смерті матеріали справи не містять.

Акт про фактичне проживання ОСОБА_1 без реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 , копії платіжних документів про оплату комунальних платежів за вказаною адресою та спільні фотографії, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є належними та достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України.

Зокрема, акт про фактичне проживання особи без реєстрації, копія якого міститься на с.с.30 т.1, і який складено мешканцем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , не містить інформації з якого часу ОСОБА_1 проживає у зазначеній квартирі. Також акт не містить дати його складання, а підпис ОСОБА_4 посвідчений директором УК «Політех» 21 червня 2021 року.

Наявні в матеріалах справи рахунки на оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_3 датовані за період з лютого 2021року, тобто після смерті ОСОБА_2 .

Також в матеріалах справи наявні дві фотокартки, датовані 2013 роком (святкування Різдва) та травнем 2020 року.

Отже, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці з 2006 року по день смерті ОСОБА_2 3 січня 2021 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування.

Посилання представника позивачки під час апеляційного розгляду на обов`язок суду апеляційної інстанції допитати свідків, які були заявлені під час підготовчого засідання у суді першої інстанції, однак допитані судом не були, колегія суддів вважає безпідставними.

Частина 3 статті 367 ЦПК України визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника за наявними матеріалами справи. У судове засідання ні позивачка, ні її представник не з`явилися.

Отже, позивачка визначилася з обсягом доказів, які були нею надані суду першої інстанції, виняткових обставин, за яких свідки не були допитані судом першої інстанції, наведено не було, а відтак апеляційний суд не має правових підстав для прийняття нових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив наданих позивачкою доказів, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова