ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/1003/23

провадження № 22-ц/4809/914/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2023 у складі головуючого судді Русіної А. А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заяви і ухвали суду першої інстанції.

31.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути безпідставно набуті кошти у розмірі 200 000,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 592 000,00 грн та три відсотки річних в розмірі 68 580,82 грн, а всього - 860 580,82 грн.

Разом з позовом представником позивача поданодо до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням земельної ділянки, площею 6,7201 га, з кадастровим номером :02:000:1484, яка належить ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо стягнення значної суми коштів - 200 000,00 грн які відповідачем було отримано від позивача згідно нотаріально посвідченої заяви як орендну плату, але без укладення договору оренди земельної ділянки, тобто є безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідач добровільно не повернула кошти, тому позивач звернулась до суду з цим позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - 200 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 592 000,00 грн. та трьох відсотків річних в сумі 68 580,82 грн, а всього - 860 580,82 грн.

Відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про її намір повернути ОСОБА_1 зазначену суму кошти у майбутньому. Вказані обставини дають позивачу підстави для обґрунтованого висновку, що відповідач може відчужити належне їй майно, щоб уникнути реального виконання судового рішення, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про можливе задоволення позову.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2023 відмовлено у задоволені вказаної заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, щоневжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову, а саме заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії пов`язані з її відчуженням, земельної ділянки площею 6,7201 га, кадастровий номер :02:000:1484, жодним чином не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Суд вказав, що земельна ділянка не є спірною, предметом спору є стягнення безпідставно набутих коштів. Позивачем не вказано обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення про стягнення безпідставно набутих коштів вразі його задоволення. На наявність загроз збереження земельної ділянки з боку відповідача позивач теж не посилався.

Суд виснував, що позивачем не доведено ризиків утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Репало О.В. подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, та ухвалення нового рішення, яким з метою забезпечення позову заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки площею 6,7201 га, з кадастровим номер :02:000:1484, яка належить ОСОБА_2 .

Зазначив, що відповідач має у власності земельну ділянку, предметом позову є стягнення грошових коштів в сумі 860 580,82 грн., заявлена сума позовних вимог є значною, для гарантування забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог є потреба у вжитті заходів забезпечення позову шляхом обмеження відповідачу вчиняти реєстраційні дії з належною їй земельною ділянкою.

Тобто, між сторонами наявний спір з приводу грошових виплат, при цьому суд на цій стадії процесу не може давати оцінку правильності проведених розрахунків щодо заявленої суми чи доведеності заявлених позовних вимог.

Судом не було враховано, що позивачем підтверджено достатніми доказами належність відповідачу на праві власності земельної ділянки та визначено орієнтовну вартість цього майна, про що було надано інформаційну довідку №333353799 від 24.05.2023 та інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.05.2023.

Вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії лише щодо відчуження земельної ділянки не призведе до обмеження права власника на користування цією земельною ділянкою, тому позивач вважає, що такі заходи забезпечення позову є співрозмірними із позовними вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Репала О. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі №487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач посилається на те, що на підставі нотаріально посвідченої заяви від 08.12.2011 ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 200 000,00 грн, як орендну плату за земельну ділянку площею 6,72 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Семенівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належить відповідачу на підставі Державного акту КР № 25292 від 27.12.1999. В подальшому сторони не досягли домовленості та не уклали договір оренди земельної ділянки, та відповідачем як власником земельна ділянка у користування позивачеві не надавалась, а позивачка не приступила до її обробітку як орендар. 12.05.2023 позивач звернулася з письмовою вимогою до відповідачки про повернення спірних коштів з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних на загальну суму 860 580,82 грн, проте дана вимога відповідачем не була задоволена та кошти не повернуті.

Згідно наявної у матеріалах копії нотаріально засвідченої заяви від 08.12.2011 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 орендну плату за земельну ділянку, сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області належної мені на підставі Державного акту КР №25292 площею 6,72 га, виданого Семенастівською сільрадою 27.12.1999 Новоукраїнського району, Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №293 в сумі 200000,00 (двісті тисяч гривень) гривень, та зобов`язалася в разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільскогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_1 переоформити її на неї, або на вказану нею особу (а.с.5).

Між сторонами існує спір щодо повернення безпідставно набутих коштів - 200 000,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 592 000,00 грн та 3% річних в сумі 68 580,82 грн, а всього - 860 580,82 грн.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку: власником земельної ділянки площею 6,72 га, з кадастровим номером :02:000:1484, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Семенівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області є ОСОБА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1484, площею 6,72 га, передана в оренду ПП «Агрофірма Агроленд» на підставі договору оренди від 30.03.2012 (а.с.10-11, 57-58).

На думку позивача заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням належної ОСОБА_2 земельної ділянки може реально забезпечити виконання рішення суду у цій справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, не перевірив належним чином обставини, на які посилалась сторона позивача, не дав належної оцінки її доводам щодо загрози неможливості виконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, не перевірив доводи щодо предмету та ціни позову, не зробив висновків щодо співмірності вжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд встановив, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення зазначеної в позову суми коштів.

З`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , позовним вимогам, співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, колегія суддів вважає, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування оскарженої ухвали суду із ухваленням нового рішення про задоволеннязаяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, шляхом заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням земельної ділянки, площею 6,7201 га, з кадастровим номером :02:000:1484, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Семенівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належить ОСОБА_2 .

Питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні рішення за результатами розгляду справи.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2023 скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з відчуженням земельної ділянки, площею 6,7201 га, з кадастровим номером :02:000:1484, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Семенівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належить ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник