Номер провадження: 22-ц/813/3747/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Коновалової В.А.,Кострицького В.В.

за участю секретаря

судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лях Ігор Дмитрович, на рішення Суворовського районного суду Одеської області від 02 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Бузовського В.В., в приміщенні того ж суду, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення аліментів та поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 27 жовтня 2007 по 08 червня 2021 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З грудня 2019 року вони проживають окремо. 29 квітня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано. Наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. Донька проживає разом з нею. Вважає, що розмір аліментів повинен бути збільшений, оскільки частки від доходу відповідача, що фактично становить 2319,50 грн, недостатньо для утримання і нормального, комфортного та гармонійного розвитку дитини. В той же час, відповідач здійснює господарську діяльність без державної реєстрації, отримує неофіційний дохід та має можливість сплачувати аліменти дитині у достатньому для її забезпечення розвитку. Згідно нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу від 27.03.2018, відповідач здав в оренду транспортний засіб автобус БАЗ А 079 23, д.н.з. НОМЕР_1 строком до 27.03.2023 року. Під час шлюбу ними були придбані транспортні засоби - автобуси: MERCEDES BENZ 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 та БАЗ А 079 23, д.н.з. НОМЕР_1 , які залишилися у користуванні відповідача. Враховуючи зазначене, позивачка просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року з частини всіх доходів на тверду грошову суму 7000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь вартість частини транспортних засобів в сумі 291650 грн, судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 15000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволений частково.

Збільшено розмір стягнення аліментів, встановлений судовим наказом, який виданий Суворовським районним судом м. Одеси від 02 листопада 2020 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 3500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лях І.Д., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про поділ майна подружжя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні автомобілі були набуті подружжям під час шлюбу, а тому є спільним сумісним майном, що не спростовано відповідачем. Шлюбні відносини припинені з відповідачем з грудня 2019 року, що також останнім не заперечувалося. Транспортні засоби були відчужені відповідачем під час шлюбу без письмової згоди позивачки. Скаржник вважає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження придбання спірних автомобілів за спільні сумісні кошти сторін та використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї, оскільки факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив майно без згоди на це іншого подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що спірні автомобілі були продані під час шлюбу та позивачем не надано доказів тому, що виручені від продажу автомобілів кошти були використані не в інтересах сім`ї. Крім того, рішенням суду про розірвання шлюбу не встановлено дату, коли шлюбні відносини були припинені. Посилання позивача на судову практику Верховного Суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки остання не стосується предмета позову. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, оскільки позивачем не надано доказів сплати понесених витрат.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_6 повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшла письмова заява про слухання справи без участі відповідача та його представника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказане рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмовлених позовних вимог до відповідача про поділ майна подружжя, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження придбання спірних автомобілів за спільні сумісні кошти сторін, а також використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї. Відповідачем відчужено спірні транспортні засоби на користь інших осіб ще в червні та липні 2000 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі та до подання позову і відкриття провадження у справі. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2021 про розірвання шлюбу не встановлено, коли саме сторони припинили шлюбні відносини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 27.10.2007 по 29.04.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2021.

Під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки MERCEDES BENZ 313 CDI, 2000 року випуску та БАЗ А 079 23, 2006 року випуску, який зареєстрований за відповідачем.

10.06.2020 між ТОВ «Ф.А.Р.Т.» (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) був укладений договір комісії № 7466/20/018471, за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента, за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо транспортного засобу модель MERCEDES BENZ 313 CDI Автобус D, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 за ціною узгодженою сторонами, а саме за 12000 грн.

Відповідно до п.1.1 договору купівлі продажу транспортного засобу № 7466/20/018471 від 10.06.2020 ТОВ «Ф.А.Р.Т.» (продавець) на умовах даного договору зобов`язується передати у власність ОСОБА_7 (покупець) транспортний засіб марки MERCEDES BENZ 313 CDI Автобус D, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 12000 грн (п.3.1).

Згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу № 7466/20/019435 від 03.07.2020 покупцем та власником транспортного засобу БАЗ А 079 23, Автобус D, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , 2006 року випуску є ОСОБА_8 , що також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вартість ТЗ становить 15000 грн.

Згідно незалежної оцінки ТОВ «Бюро Полекс» від 06 лютого 2021 року про визначення ринкової вартості транспортного засобу марки MERCEDES BENZ 313 CDI Автобус D, номерний знак НОМЕР_2 , ринкова вартість останнього станом на 02 січня 2021 року становить 302 800 грн.

Згідно звіту ТОВ «Бюро Полекс» від 06 лютого 2021 року про оцінку визначення ринкової вартості транспортного засобу марки автобусу БАЗ А 079 23, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість останнього станом на 02 січня 2021 року становить 280 500 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Статтею 60 СК встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами статті 70 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю мін ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження автомобіля як цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказів про те, що кошти від реалізації спірних автомобілів були використані відповідачем в інтересах сім`ї та на її потреби, матеріали справи не містять.

Установивши, що ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі з позивачем відчужив спірні автомобілі без згоди своєї дружини ОСОБА_3 , а витрат коштів від продажу спірного майна в інтересах сім`ї та на її потреби не довів, колегія суддів вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості частини транспортного засобу автобусу MERCEDES BENZ 313 CDI, 2000 року випуску, в розмірі 151400 та частини транспортного засобу автобусу БАЗ А 079 23, 2006 року випуску, в розмірі 140 (сто сорок тисяч двісті п`ятдесят) 250 грн.

Помилковими є висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок доказування спрямованості витрат відповідача, отриманих від реалізації спірних автомобілів, на потреби сім`ї, покладається виключно на позивача, яка на переконання відповідача таких обставин не довела, оскільки факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2021 року між Адвокатським бюро ЛЯХ І в особі керуючого адвоката Лях І.Д. та ОСОБА_9 був укладений договір про надання правничої допомоги № 60/2021.

Перелік наданих юридичних послуг адвоката зазначений в детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом 21.07.2021 та 30.09.2022.

Також на підтвердження наданих послуг адвокатом, позивачем надано акти приймання-передачі наданої правової допомоги за договором № 60/2021 від 11.06.2021 та 30.09.2022.

Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи вищезазначені докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі позивача, адже цей розмір документально обґрунтований та відповідає критерію розумності необхідних таких витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, збільшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги на користь ОСОБА_1 з 2000 грн до 10500 грн, судового збору з 908 грн до 7291, 25 грн.(2916,50 + (2916,50х150%)).

Також з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн витрати в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лях Ігор Дмитрович задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію 1/2 частини транспортного засобу автобусу MERCEDES BENZ 313 CDI, 2000 року випуску, в розмірі 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн, 1/2 частини транспортного засобу автобусу БАЗ А 079 23, 2006 року випуску, в розмірі 140 (сто сорок тисяч двісті п`ятдесят) грн., судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та судового збору змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги з 2000 (дві тисячі) грн до 15000 (п`ятнадцять тисяч), судового збору з 908 (дев`ятсот вісім) грн до 7291 (сім тисяч двісті дев`яносто одна) 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту постанови 31 березня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький