ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/6213/20 Номер провадження 22-ц/814/1486/23Головуючий у 1-й інстанції Саркісян О.А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну способу участі у спілкуванні та вихованні дитини

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, та просив змінити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року, та встановити наступний графік: щовівторка та щочетверга з 12 год 50 хв. до 19 год.30 хв., щороку 22 травня з 09.00 год до 20.00 год., кожні перші та треті вихідні місця, починаючи з 09.00 год суботи до 18 год.00 хв. неділі, щороку по три дні в період осінніх, зимових та весінніх канікул, а саме з 09.00 год першого дня канікул до 19 го.30 хв. третього дня канікул, щороку в період літніх канікул з 09.00 год 1 липня до 19 год.30 хв. 31 липня та стягнути судовий збір, та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є відповідач, з якою він не перебував у зареєстрованому шлюбі або в фактичних шлюбних стосунках. Зазначив, що дитина з народження мешкала з ним та відповідачем у належному його матері будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок шестикімнатий, обладнаний кухнею, туалетом, ванною кімнатою. В будинку проведений сучасний ремонт, встановлені металопластикові вікна, індивідуальне газове опалення та газова колонка для підігріву гарячої води, каналізація. Всі кімнати облаштовані меблями та побутовою технікою. В будинку для сина виділена і облаштована окрема ізольована непрохідна житлова кімната, де встановлений стіл та стілець для навчання, настільна лампа, ліжко, шафа для одежі і інших речей, піаніно. Позивач зазначив, що син мешкає окремо з матір`ю в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач постійно працює в ДУ «Інститут неврології, психіатрії і наркології НАМН України» старшим науковим співробітником, лікарем- психотерапевтом вищої категорії та лікарем-психіатром дитячим другої категорії. Має постійний заробіток, утримує дитину згідно рішення суду, оскільки домовитись с відповідачем з цього приводу не вдалося. Характеризується позитивно, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Зазначив, що з 2016 року відповідач не надає змоги йому вільно та в необхідному обсязі спілкуватись з сином. На теперішній час його зустрічі с сином відбуваються на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року. Кількість годин спілкування з сином встановлена даною постановою дуже мала 9 годин на тиждень. Крім того, внаслідок маленької тривалості зустрічей вони весь час з сином проводять поблизу місця його проживання, так як для відвідування розважальних та інших закладів, більша частина яких знаходиться у центрі міста Харкова, вони не мають часу. Збільшити час спілкування з сином добровільно відповідач відмовляється. Зазначив, що ОСОБА_4 єдина його дитина, яку він дуже кохає. Вважає, що єдиною можливістю брати повноцінну участь у вихованні сина і надати йому достатньо знань, навичок, вмінь і любові є зміна способу участі його у вихованні дитиною, тому він звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач та її представник адвокат Бондаренко О.В. позов визнала частково і не заперечувала проти надання можливості спілкуватися позивачу з сином 22 травня, тобто святкувати його день народження наступного дня, оскільки разом святкувати день народження їх сина вони не можуть, в них виникають постійні конфлікти. Проти інших вимог заперечувала. Відповідач пояснила, що позивач протягом останніх трьох років вже втретє звертається до суду з вимогою про встановлення графіку спілкування з сином. Як тільки дитина звикла до графіку побачень встановлених ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року, позивач знов звернувся до суду. Зазначила, що позивач вважає, що кількість годин спілкування з сином дуже мала 9 годин на тиждень. Однак, дитина перебуває зараз в такому віці, коли він потребує більшого спілкування зі своїми однолітками, та йому цікавіше проводити час з ними. Зазначила, що позивач не враховує того факту, що життя дитини не обертається виключно навколо батьків, і що у дитини можуть бути власні захоплення, власні бачення того, як він хоче провести свій вільний час, та не залежати від бажання батьків. Вказала, що графік, який просить встановити позивач буде дуже незручний для дитини. Також пояснила, що у період з 06.06.2019 року по 16.11.2020 року повинно було відбутися 221 зустрічі, на 92, з яких позивач за власної ініціативи не з`явився. Зазначила, що між нею та сином дуже тісний зв`язок, вона його найкращій друг. Син лише з нею може поділитися своїми думками, хвилюваннями. Сину буде незручно ночувати у чужому будинку, це буде для нього стрес. Пояснила, що вона ніколи не заперечувала позивачу відвідувати та приїжджати до дитини в день його народження. Вважає, що наразі не доцільно змінювати графік спілкування позивача з сином. Зазначила, що між позивачем та дитиною не існує довірливих відносин. Різка зміна звичайних умов життя дитини стане для нього додатковим емоційним навантаженням, стресом, які є для нього негативними. Вказала, що графік встановлений ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року відповідає найкращим інтересам дитини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну способу участі у спілкуванні та вихованні дитини задоволено.

Змінено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року та встановити наступний графік спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 без присутності матері ОСОБА_1 , а саме:

-щовівторка та щочетверга з 12 год 50 хв. до 19 год.30 хв.

-щороку 22 травня з 09.00 год до 20.00 год.

-кожні перші та треті вихідні місця, починаючи з 09.00 год суботи до 18 год.00 хв. неділі.

-щороку по три дні в період осінніх, зимових та весінніх канікул, а саме з 09.00 год першого дня канікул до 19 го.30 хв. третього дня канікул.

-щороку в період літніх канікул з 09.00 год 1 липня до 19 год.30 хв. 31 липня.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., витрати на правову допомогу в сумі 23000 грн.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що суд не прийняв до уваги суттєві обставини , які впливають на можливість зміни існуючого графіку спілкування позивача з сином.

Апелянт вказувала , що судом порушено норми процесуального не повно досліджено докази наявні у матеріалах справи , а отже висновок суду суперечить доказам та дійсним обставинам справи.

Скаржник просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2021 року , та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково , а саме змінити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині надання побачення без присутності матері щорічно 22 травня з 12:50 год. до 20:00год. , в іншій частині відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявилися, не зважаючи на належне їх повідомлення про дату час та місце судового засідання.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України.

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Дитина мешкає разом з відповідачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року змінено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина, визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2017 року, та визначено наступний графік спілкування ОСОБА_2 з дитиною без присутності матері: щовівторка з 16-30 години до 19-30 години, щочетверга з 16-30 години до 19-30 години, перша, третя субота кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20- 00 години, друга, четверта неділя кожного місяця, починаючи з 16-30 години до 19-30 години.

Позивач зареєстрований та проживає за адресоюм.Харків, пром. Колодязний ,17 .

Будинок належить на праві власності матері позивачасазоновій ОСОБА_5 ..

Позивач з 05.08.2015 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

Позивач позитивно характеризується за місцем роботи в державній установі «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України», де займає посаду старшого наукового співробітника, лікаря-психіатра вищої категорії, лікаря-психотерапевта вищої категорії та лікаря-психіатра дитячого другої категорії, є кандидатом медичних наук.

На обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, про що свідчать копії паспорту, характеристики, сертифікатів, повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківський області, довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.03.2017 у справі № 639/964/17 з позивача на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 06.02.2017 року.

Аліменти за вказаним судовим рішенням утримуються, про що свідчить надана копія довідки про заробітну плату № 14 від 12.05.2020року.

Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 09.11.2020 року №548, як представника органу опіки та піклування з урахуванням рекомендації Комісії, в інтересах дитини, беручи до уваги вік дитини та інші обставини справи, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: щовівторка та щочетверга з 12 год 50 хв. до 19 год.30 хв., щороку 22 травня з 09.00 год до 19.00 год.,1 та 3 тиждень кожного місяця з 09.00 год суботи до 18 год.00 хв. неділі, по три дні в період осінніх, зимових та весінніх канікул, щороку в період літніх канікул 1 місяць для спільного відпочинку.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно із статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, §78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, пункт 100).

Статтею 150 СК України визначені наступні обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Оскільки батько та мати мають рівні права та обов`язки, то колегія суддів апеляційного суду, виходячи з принципу рівності батьків у реалізації їх права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, погоджується з висновками суду першої інстанції, що права позивача на спілкування з сином, на його участь у вихованні сина, підлягають захисту шляхом надання ОСОБА_2 періодичних побачень та спілкування з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сприятиме налагодженню відносин між ними.

Врахувавши висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 09.11.2020 року №548, як представника органу опіки та піклування з урахуванням рекомендації Комісії, в інтересах дитини , апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції .

Доводи апелянта , що висновок Департамету служб у справах дітей Харківської міської ради від 09.11.2020 №548 є поверхневим , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги , адже вказаний аргумент не підтверджено жодними доказами.

Посилання скаржника на сворення позивачем конфліктиних ситуацій у присутності дитини , відсутність тісного зв`язку між батьком та дитиною та навпаки існування прив`язаності дитини до матері та свого місця мешкання ( з відповідачем) суд вважає непідтвердженими матеріалами справи , та такими що несуть в собі лише ставлення ОСОБА_1 до ситуації що виникла. Суду не надано жодних висновків , які б свідчили про погіршення психо-емоційного стану ОСОБА_3 у зв`язку із спільним проведенням часу з батьком ОСОБА_2 , окрім того відсутні і факти негативного впливу на дитину такого спілкування.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №752/9697/19 зазначено, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Також Верховний Суд у постановах від 10 березня 2021 року у справі №686/2543/19, від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 вказав, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, у випадку доведеності вказаного, мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Апелянтом судове рішення оскаржено також в частині стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано додаткова угода до договору №1 про надання правової допомоги від 10.03.2020 року від 17.02.2021 року, акт здачі-приймання наданих послуг №4 від 1012.2021 року по договору №1 про надання правової допомоги від 10.03.2020 року, копію квитанції від 19.08.2020 року на суму 3000,00 грн., копію квитанції від 07.12.2020 року на суму 3500,00 грн. , копії квитанцій від 18.02.2021 року, 06.08.2021 року, 27.09.2021року, 01.10.2021 року, 13.10.2021 року, 17.11.2021 року на загальну суму 14000,00 грн. У зв`язку із вказаними доказами суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення витрат на павничу допомогу.

Колегія суддів відхиляє аргумент скаржника , щодо недоведеності витрати у сумі 1500 грн, оскільки на підтвердження останньої відсутні будь які докази , адже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування або зміни оскарженого судового рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов