РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/2495/21

Провадження № 22-ц/4815/122/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Шимківа С.С.

секретар Пиляй І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2022 року, у складі судді Гнатущенко Ю.В., повне судове рішення складено 09 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права на частку у праві власності, визнання права на частку у праві власності,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

Позов обґрунтовано тим, що на час її звернення до суду у провадженні Рівненського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до неї, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усунення перешкод у здійсненні користування своїм майном шляхом позбавлення права на користування житловим приміщенням, предметом спору в якій є житловий будинок АДРЕСА_1 .

За матеріалами вказаної цивільної справи вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями належить ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності, посвідченого виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області 31 січня 2003 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Зорянської сільської ради від 31 січня 2003 року за №29.

З рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 січня 2003 року №29 «Про оформлення права приватної власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 » вбачається, що він належить ОСОБА_2 на підставі виписки з погосподарської книги №5 особовий рахунок № НОМЕР_1 Зорянської сільської ради №7625 від 20.12.2002 року.

Позивач вважає вказане рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області незаконним, оскільки вказаний будинок відповідно до виписки погосподарської книги Зорянської сільської ради з №2406 по №2458 по с.Зоря за 1991-1995 роки, відносився до колгоспної суспільної групи і до його складу входив ОСОБА_8 голова господарства, ОСОБА_2 його дружина, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 сини, та позивачка ОСОБА_9 дочка.

З введенням в дію з 15.04.1991 року ЗУ «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів стало регулюватися нормами ЦК УРСР 1963 року, у якому правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 УРСР 1963 року.

Зазначає, що рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 січня 2003 року №29 про оформлення права приватної власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 порушені її права, так як вона також є членом колгоспного двору і мати не мала права оформлювати право власності на весь будинок.

Позивач просила суд :

- визнати незаконним і скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.01.2003 року №29 «Про оформлення права приватної власності на будинок», який знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , посвідчене 31.01.2003 року виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області на ім`я ОСОБА_2 ;

- припинити право ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на частку у спільному майні колишнього колгоспного двору на ј частку кожного з них у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачкою Ѕ частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено, що спірний будинок було віднесено до суспільної групи господарств колгоспний двір, оскільки не доведено, що її батько ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), був членом колгоспу, і, відповідно був головою господарства, а вона, як неповнолітня дитина була членом колгоспного двору.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась адвокат Дем`яненко Л.П., яка діє від імені ОСОБА_1 .. Представник позивача вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази, які беззаперечно вказують на те, що спірний будинок було віднесено до суспільної групи господарств колгоспний двір. Відповідно до виписки погосподарської книги Зорянської сільської ради з №2406 по №2458 по с.Зоря за 1991-1995 роки, господарство по АДРЕСА_1 , відносилося до колгоспної суспільної групи і до його складу входив ОСОБА_8 голова господарства, ОСОБА_2 його дружина, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 сини, та позивачка ОСОБА_9 дочка. Також суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ архівну довідку, видану комунальною установою «Трудовий архів територіальних громад Рівненського району» від 05.01.2022 року № 4/04-02, згідно якої надано завірені належним чином копії з книги обліку трудового стажу колгоспника з особовим рахунком ОСОБА_8 з 1970 року по 1993 рік. Вказані докази, на думку представника позивача доводять, що спірний будинок було віднесено до колгоспного двору, і оформлення ОСОБА_2 одноособово на себе спірного будинку в 2003 році порушує права позивача як члена колгоспного двору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кузьменюк-Волошина Н.М. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вказує, що позивач належними та пустими доказами не довела, що ОСОБА_8 був членом колгоспу «Зоря Комунізму», відповідно підстави для визнання вказаного будинку як колгоспного двору відсутні. Також вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки всі 19 років, їй було відомо про оформлення матір`ю права власності на спірний будинок. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_9 , народилися 23.01.1979 року, її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2

25.10.1996 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_6 , після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_10 » що підтверджується засвідченою копією Свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25.10.1996 року.

Як убачається з відповіді Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №453/02-12/21 від 12.03.2021 року Згідно записів погосподарської книги станом на 01.01.1991 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_8 голова господарства, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 син, ОСОБА_9 дочка (а.с. 14 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_8 , що підтверджується засвідченою копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , видане 12.09.1993 року.

31.01.2003 року на підставі рішення виконкому Зорянської сільської ради від 31.01.2003 року №29 видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, об`єкт в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований в Рівненському ОБТІ на праві приватної власності за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.12 т.1).

Як убачається з рішення №29 від 31.01.2003 року виконавчого комітету Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області «Про оформлення права приватної власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 », розглядом заяви ОСОБА_2 про оформлення права приватної власності на будинок АДРЕСА_1 встановлено, що вищезгаданий житловий будинок з надвірними будівлями належить ОСОБА_2 на підставі виписки з погосподарської книги №5 особовий рахунок № НОМЕР_1 Зорянської сільської ради №7625 від 20.12.2002 р (а.с.16, 18 т.1).

Згідно відповіді директора КП РОБТІ №1856 від 21.04.2021 року відповідно до архівних матеріалів бюро, інвентарної справи, заведеної на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , первинну технічну інвентаризацію проведено 21.01.2003 року на підставі замовлення (заяви) ОСОБА_2 та виписки з погосподарської книги с. Зоря №7625 від 20.12.2002 року (а.с. 17, а.с. 97 т.1).

Згідно Витягу з рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20.06.2007 року № 423 «Про передачу земельних ділянок у власність», розглянувши заяву ОСОБА_2 про необхідність передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, керуючись ст.ст. 12, 118, 121 Земельного Кодексу України, наказом Держкомзему України, від 29.02.2000 року за № 25 і іншими документами про проведення земельної реформи, сільська рада вирішила передати безоплатно у власність ділянки, які знаходяться у користуванні в с.Зоря Рівненського району Рівненської області ОСОБА_2 загальною площею 0,55 га в тому числі: для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,40 га.; для ведення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,15 га, що відповідає довідці №1828 від 05.05.2009 р. Зорянської сільської ради (а.с. 9, 10 т.2)

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_11 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що господарство в якому вона, будучи неповнолітньою проживала із ОСОБА_8 , як член його сім`ї, відносилося до господарства колгоспників і вона має право на частку вказаного будинку.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, а доводи апеляційної скарги у вказаній частині є юридично обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР 1936 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу.

Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.

Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

Так, відповідно до копії витягу із погосподарської книги за період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), господарство по АДРЕСА_1 віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, голова двору - ОСОБА_8 , ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 син, ОСОБА_9 дочка (а.с. 21-23 т.1).

Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області у відповіді № 40/02-12/22 від 11.01.2022 року на запит адвоката Дем`яненко Л.П. вказала, що згідно записів архівної по господарської книги за 1191-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 будинковолодіння в АДРЕСА_1 , відноситься до колгоспної групи господарства. (а.с.125 т.2)

Згідно довідки Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №453/02 від 12.03.2021 року згідно записів посподарської книги станом на 01.01.1991 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані : ОСОБА_8 - голова господарства, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 син, ОСОБА_9 дочка (а.с. 14 т.1).

З довідки Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1640 від 11.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_8 був головою даного двору, а позивачка та відповідачі - членами двору, та господарство, в якому вони проживали, відносилося до суспільної групи господарств колгоспників.

Як вбачається з витягів з погосподарських книг, після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в погосподарських книгах здійснено заміну голови колгоспного двору на ОСОБА_2 , яка до 2003 року вказується головою господарства, з визначенням суспільної групи - колгоспний двір (а.с. 21-23 т.1, 208-212 т.1). Вказане підтверджується також довідкою Зорянської сільської ради № 1442/02-12/21 від 04.10.2021 року (а.с.214 т.1).

Таке віднесення господарства до суспільної групи колгоспний двір відповідачем не заперечувалось.

Суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази віднесення спірного домоволодіння до суспільної групи колгоспний двір, оскільки нею не доведено, що її батько ОСОБА_4 був членом колгоспу.

Так судом першої інстанції, взято до уваги відповідь начальника Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області №365/04-01 від 04.10.2021 року, про те що інформація про зарахування в члени колгоспу «Зоря комунізму» ОСОБА_8 та виключення його з членів даного колгоспу в документах фонду колгоспу «Зоря комунізму» відсутня (а.с. 207 т.1).

Як убачається з відповіді КУ «Трудовий архів Рівненської міської ради» №46/01-18 від 11.03.2022 року, відомості про прийняття або виключення до/з членів колгоспу «Зоря Комунізму» ОСОБА_8 у документах, які знаходяться на зберіганні, відсутні. Надано звірену копію розпорядження про прийом на роботу ОСОБА_8 , в якому не вказано про зарахування в члени колгоспу. Відомості про звільнення відсутні. Як убачається з розпорядження з долученого розпорядження «Прийняти на роботу на консервний завод слюсарем тов. ОСОБА_8 з 22 червня 1970 року. спр. 3 арк.8».

Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги Архівну довідку КУ «Трудовий архів територіальних громад Рівненського району» №4/04-02 від 05.01.2022 року, якою надано завірену копію з книги обліку трудового стажу колгоспника ОСОБА_8 , з 1970 року по 1993 рік. У вказаному особовому рахунку, як у трудовій книжці колгоспника відображені всі відомості про трудову участь ОСОБА_8 у колгоспі «Зоря Комунізму», встановлений у колгоспі річний мінімум трудоднів або людо-днів, кількість відпрацьованих трудоднів або людо-днів, що характерно для трудової участі колгоспника (а.с. 135,136 т.2).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. N 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (чинної до 25 травня 2013 року) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж у колгоспі встановлюється на підставі наявних документів, виданих підприємствами, а також архівними установами. У довідці зазначається, з якого часу колгоспник перебуває членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстави для видавання довідки.

З огляду на зібрані докази у їх сукупності, апеляційний дійшов висновку, про те, що батько позивачки ОСОБА_8 був членом колгоспу «Зоря комунізму» та станом на 15 квітня 1991 року являвся головою «колгоспного двору», позивач ОСОБА_11 будучи неповнолітньою була членом колгоспного двору АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги в даній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про припинення права відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на частку у спільному майні колишнього колгоспного двору на ј частку кожного з них у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , та визнання за нею право на Ѕ частку у спільній частковій власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як убачається з відповіді Зорянської сільської ради №661/02-12/21 від 07.05.2021 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зняті з реєстраційного обліку адресою АДРЕСА_1 , 11.02.2000 року та 03.10.2006 року, відповідно (а.с.24 т.1).

Таким чином станом на 15 квітня 1991 року право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору мали ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач - ОСОБА_12 , отже колгоспний двір належав їм у рівних частках, - по 1/5 частині кожному. Підстави для припинення права відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на частки у спільному майні колишнього колгоспного двору на частку кожного з них у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_8 .

Згідно із статтями 524, 529 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно із статтею 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня

1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судам роз`яснено, що правила статті 563 ЦК Української РСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами

про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто після набрання чинності Законом України «Про власність») та після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину будинковолодіння (колишнього колгоспного двору).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач - ОСОБА_12 не відмовились від прийняття спадщини, їх місце проживання було зареєстроване разом зі спадкодавцем та вони вступили у фактичне володіння таким, а тому є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 ..

Таким чином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач - ОСОБА_12 після смерті батька та прийняття спадщини кожний мали право на ј частку спірного домоволодіння.

Тобто вимоги позивача про визнання за нею право власності у спільній часткові власності на спірний будинок є обґрунтованими лише в частині визнання права власності на ј частку спірного домоволодіння, а не на Ѕ частку, як це просить позивач .

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 було зроблено заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.111-113 т.2).

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (частини перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено, що вона станом на 15 квітня 1991 року була членом колгоспного двору, та мала право на 1/5 частку майна колгоспного двору, а після прийняття спадщини після батька 1993 році мала право на 1/4 частку спірного довомолодіння, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 , отримавши одноособово 31.01.2003 року Свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння, порушила права позивача на отримання нею ј частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно вимоги позивача про визнання недійсним Свідоцтва про право власності є обґрунтованими.

При цьому з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 11 квітня 2021 року, тим самим пропустивши встановлений законодавством строк звернення до суду.

Як вбачається з довіреності, яка посвідчена нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т.С. від 24.06.2009 року, зареєстрована в реєстрі №1291, строком до 24.06.2012 року відповідачка ОСОБА_2 : « … уповноважила ОСОБА_11 , що мешкає в АДРЕСА_1 зареєструвати моє право власності на присуджене мені, успадковане чи іншим чином набуте мною нерухоме майно в органах БТІ, органах Деркомзему, місцевого самоврядування, комунальних службах тощо, управляти цим майном, оплачувати рахунки, пов`язані з його експлуатацією та наданими комунальними послугами за попередні роки та в подальшому; займатися питанням приватизації земельної ділянки на моє ім`я та отримати Державний акт на право власності на цю ділянку. Крім цього надаю їй право подавати від імені необхідні в кожному конкретному випадку документи, включаючи заяви будь-якого змісту, пояснення, підписуватися за мене, одержувати будь-які належні мені чи видані на моє ім`я документи, отримувати належні мені кошти, відкривати на моє ім`я будь-які рахунки у банківських установах України для перерахування вищевказаних чи інших коштів, розпоряджатися цими рахунками та закривати їх, сплачувати необхідні податки, збори, мито чи інші платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю».

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач як співвласник спірного домоволодіння своїми правами щодо спірного домоволодіння не цікавилася з 1997 року хоча повинна була це робити та нести повну відповідальність за належне їй майно, та повинна була дізнатись про порушення свого права з часу видачі свідоцтва 2003 рік, або ж з дня видачі довіреності 24.06.2009 року, але позивач у передбачений законом строк не звернулася до суду з відповідними вимогами, тому колегія суддів вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позову у частині про визнання незаконним і скасування рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.01.2003 року №29 «Про оформлення права приватної власності на будинок», який знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , посвідчене 31.01.2003 року виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області на ім`я ОСОБА_2 ..

Враховуючи наведене, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.01.2003 року №29 «Про оформлення права приватної власності на будинок», який знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , посвідчене 31.01.2003 року виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області на ім`я ОСОБА_2 відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення право ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на частку у спільному майні колишнього колгоспного двору на ј частку кожного з них у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; визнані за позивачкою на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С. С. Шимків