Справа № 567/423/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів звернулася ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначає, що перебуває в шлюбі з відповідачем, в якому мають малолітнього сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає разом з нею та перебуває на її матеріальному утриманні.

Зазначила, що відповідач офіційно не працює, за віком, станом здоров`я є працездатним, однак матеріальну допомогу на утримання сина в достатній мірі не надає.

Також вказує, що сама вона непрацевлаштована, має на утриманні ще одну дитину від попереднього шлюбу, тому самостійно забезпечувати сина не в змозі.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від належного утримання сина, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 21.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

05.04.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1500 грн. При цьому зазначив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний, мінливий дохід, займаючись тимчасовими заробітками. Крім того вказав, що нерухомого майна в приватній власності не має, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, при цьому мати хворіє. Зазначив, що наміру ухилятися від обов`язку щодо утримання сина не має та в період перебування позивачки з сином за кордоном постійно їм матеріально допомагав, переказуючи грошові кошти.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З довідки виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 24.02.2023 встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Отже, в судовому засіданні встановлено, що на час подання позову позивач та відповідач разом не проживали, їхній малолітній син проживав з позивачкою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що будучи батьком ОСОБА_5 відповідач його належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням сина не надав, оскільки з наданих ним доказів встановлено, що загальний розмір утримання ним ОСОБА_5 є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Вирішуючи справу, суд не вбачає підстав ставити під сумнів добровільність визнання обставин щодо неналежного утримання сина відповідачем.

Таким чином, загальний розмір утримання ОСОБА_5 від відповідача є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в його утриманні.

Оскільки відповідач, будучи батьком ОСОБА_5 , на даний час його належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні.

Отже, мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років на даний час становить 2272 грн.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їхнього нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітнього ОСОБА_5 в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей та згідний сплачувати аліменти, хоча і в меншому розмірі.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, наявність у позивачки на утриманні ще однієї дитини, а також відсутність у відповідача інших утриманців.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_2 надає утримання іншим особам, а його доводи про утримання батьків суд вважає неприйнятними, оскільки батьки відповідача, будучи особами пенсійного віку, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" отримують пенсію, в той час як дитина відповідача жодних доходів не отримує.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, в той час як позивачка на даний час не працює, оскільки займається доглядом сина сторін у справі, який не досяг трирічного віку, та вважає, що їх необхідно стягувати в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд виходить і з того, що в судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача заробітку та можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 13.03.2023, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

На підставі ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.03.2023 і до досягнення ним повноліття.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 27.04.2023.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.