КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/1446/22 Головуючий у І інстанції Заставенко М.О.
Провадження №22-ц/824/830/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О.Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на квартиру

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що у 2006 році ОСОБА_4 запропонував позивачеві придбати у власність дві земельні ділянки площею по 5,0 га, на території Чабанівської сільської ради з фасадом до автодороги Одеса-Київ. Зі слів ОСОБА_4 , вартість вказаної земельної ділянки повинна складати приблизно 3000000 дол. США, до складу якої входили також всі необхідні погодження в державних установах України, відшкодування сільськогосподарських витрат та інші необхідні процедури.

10 листопада 2006 року ОСОБА_1 передав особисто в руки ОСОБА_2 , який за словами ОСОБА_4 був пов`язаний з Мінагрополітикою та володів ситуацією, 450000 дол. США в якості завдатку, при цьому останній написав йому власноручно розписку про отримання вказаної суми. Зі слів ОСОБА_2 гроші він повинен буде витратити для складання та погодження всіх відповідних документів для виділення вказаних ділянок. В середині січня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до позивача, що їм необхідно ще 500000 дол. США для подальшого оформлення ділянок.

24 січня 2008 року позивач зустрівся з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , де особисто у присутності ОСОБА_4 передав відповідачеві грошову суму 500000 дол. США. Про отримання коштів ОСОБА_2 написав розписку. Через деякий час у телефонній розмові ОСОБА_2 повідомив позивача, що фактично ніяких робіт на оформлення землі не відбувалося, а кошти були отримані для використання на власні потреби. ОСОБА_2 пообіцяв повернути грошові кошти у розмірі 950000 дол. США в найкоротший термін, однак до теперішнього часу кошти не повернув.

23 січня 2017 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва було відмовлено ОСОБА_1 у стягненні боргу з ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва скасоване, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9838056, 80 грн. набутих без достатньої правової підстави. На виконанні у приватного виконавця Лисенко С.О. перебуває виконавче провадження № 56154036 з примусового виконання вказаного рішення.

На сьогодні достовірно відомо з показань, наданих органам досудового розслідування та нотаріально оформленої заяви ОСОБА_4 , що квартира АДРЕСА_1 була придбана виключно на грошові кошти ОСОБА_1 однак оформлена на ОСОБА_2 . На сьогоднішній день між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує штучно створений спір щодо вказаної квартири з метою оформлення права власності на квартиру на ОСОБА_3 . Саме тому позивач вважає, що за ним має бути визнано право власності на вказану квартиру, оскільки на її придбання відповідачем були витрачені належні позивачеві кошти.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 117 кв.м., жилою площею 54, 40 кв.м.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що за кошти, які отримав ОСОБА_2 по борговим розпискам була придбана квартира за адресою АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та нотаріально оформленою заявою ОСОБА_4 , в якій зазначено, що квартира була придбана виключно на грошові кошти ОСОБА_1 і тільки формально оформлена на відповідача.

Крім того, зазначає, що оскільки відповідач після ознайомлення з матеріалами даної справи заперечень не висловлював, відзив не надсилав, то відповідно він не оспорює факт придбання квартири за кошти позивача.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На адресу Київського апеляційного суду 25 квітня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 .

Разом з тим, поданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не може бути прийнятий та врахований судом апеляційної інстанції, оскільки поданий після закінчення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, який було визначено в ухвалі Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву ОСОБА_2 не заявляє, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний відзив не може бути врахований під час розгляду справи.

ОСОБА_5 та його представник в судове засідання не з`явились, про дату і час судового розгляду справибули повідомлені належним чином, що підтверджується направленням судової повістки на електронну адресу, яка була зазначена апелянтом.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 564-С/КІ від 28.03.2008, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 07 квітня 2008 року (а.с. 10, 11).

Також установлено, що 02 серпня 2011 року за заявою ОСОБА_1 з приводу незаконних дій ОСОБА_2 слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

22 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001649 внесено відомості про те, що у провадженні слідчого відділу Деснянського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ст.190 КК України

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9838 056,80 грн., набутих без достатньої правової підстави.

У вказаному рішенні встановлено, що належними доказами є доведеним факт передачі 10 листопада 2006 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 460000 дол. США, а 26 січня 2008 року - 500 000 дол. США, що у загальній сумі складає 960 тис. дол. США.

З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лисенка С.О.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої станції виходив з того, що жодних належних доказів, які б свідчили про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана саме за кошти, які належали позивачеві, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу боргових зобов`язань, який був вирішений Апеляційним судом м. Києва.

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9838056, 80 грн. набутих без достатньої правової підстави.

Разом з тим, будь яких доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 з метою придбання майна матеріали справи не містять.

Крім того, варто зазначити, що питання щодо реалізації, оцінки, або звернення стягнення на майно здійснюється лише на стадії виконання судового рішення.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції врахував всі обставини справи та наддав належну правову оцінку доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: