ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7926/23 Справа № 201/1272/23 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д. Космачевської Т.В.

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з сином та онуком, встановлення графіку спілкування з дитиною (суддя першої інстанції Демидова С.О., повний текст рішення складено 18 липня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

2 лютого 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з сином та онуком, встановлення графіку спілкування з дитиною, в якому просили:

Усунути перешкоди у спілкуванні з сином та онуком, встановивши наступний графік для зустрічей та участі батька, ОСОБА_3 , діда ОСОБА_2 , та баби ОСОБА_1 , у вихованні сина та онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-надавати можливість батькові, ОСОБА_3 , діду ОСОБА_2 , та бабі ОСОБА_1 , вільно спілкуватись із онуком, ОСОБА_6 , кожного дня з 08:00 до 21:00, засобами телефонного зв?язку, та через мобільні додатки «Viber», «Telegram», «WhatsApp», «Facebook Messenger», Skype, або у невідкладних випадках у будь-який час доби;

-встановити систематичні побачення чотири рази на місяць протягом восьми годин, у будь-який вихідний день, батька ОСОБА_3 , діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_1 , з онуком ОСОБА_6 , за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

-мати можливість, батьку, ОСОБА_3 , діду ОСОБА_2 , та бабі ОСОБА_1 , відвести або забрати дитину з навчальних, спортивних або інших центрів розвитку дитини, які вона відвідує, зобов?язавши ОСОБА_5 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною;

-інформувати раз на місяць або у невідкладних випадках, батька ОСОБА_3 , діда ОСОБА_2 та бабу ОСОБА_1 , про стан здоров?я дитини, місце реєстрації (перереєстрації), проживання, адреси садка (школи) де навчається (або буде навчатись) дитина;

-інформувати батька, ОСОБА_3 , діда ОСОБА_2 , та бабу ОСОБА_1 , про те, з ким, та де залишається дитина в час, коли ОСОБА_5 ходить на роботу або з інших причин залишає дитину;

-щороку, у період канікул дитини, надавати батькові, ОСОБА_3 , діду ОСОБА_2 , та бабі ОСОБА_1 , чотирнадцять днів для побачень з онуком ОСОБА_6 , із ночівлею, за бажанням дитини, без присутності матері;

-встановити побачення з дитиною з 08:00 до 21:00, або з ночівлею, за бажанням дитини, без присутності матері, в дні народження батька ОСОБА_3 - 16 березня, дідуся ОСОБА_2 - 21 грудня, бабусі, ОСОБА_1 - 25 серпня.

Стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з сином та онуком, встановлення графіку спілкування з дитиною відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодились позивачі, та через свого представника подали апеляційну скаргу, вважають, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції при розгляді справи та під час ухвалення рішення здійснив поверхнову оцінку кожного аргумента зі сторони позивачів.

Наголошує на тому, що створення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивачам з дитиною порушує не тільки їхні права як батька, бабусі та дідуся, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам самої дитини.

Також мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції, міг розглянути справу за відсутності висновку органу опіки та піклування. Однак, суд, врахував лише ті обставини, що органом опіки та піклування не надано відповідного висновку.

ОСОБА_4 просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному облязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 та треті особи по справі до судового зсідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 963 (а.с. 21).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , дата видачі 12 вересня 2019 року (а.с. 22).

Відповідно до довідки № 5063 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уповноважений власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24).

10 серпня 2022 року ОСОБА_9 звертався до Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради з заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком (а.с. 56-57).

07 жовтня 2022 на адвокатський запит Головою Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Федоренком Володимиром надано відповідь, що 10 серпня 2022 року до адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради надійшла заява від ОСОБА_3 про визначення місця проживання його сина ОСОБА_8 , 2019 року народження разом з ним. 17 серпня 2022 року співробітниками управління служби у справах дітей був здійснений вихід за адресою : АДРЕСА_1 , на час виходу дитини за цією адресою не було. С таном на 28 вересня 2022 року ОСОБА_3 не надано доказів проживання сина з ним за адресою: АДРЕСА_1 . 26 вересня 2022 року ОСОБА_5 звернулася до адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради із заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_8 2019 року народження. 30 вересня 2022 року адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради на заяву ОСОБА_5 надано відповідь, що станом на 29 вересня 2022 рік місце проживання дитини ОСОБА_6 2019 року народження на території Соборного району у м. Дніпрі не підтверджено, а тому питання щодо визначення місця проживання дитини не розглядається (а.с. 58-59).

Відповідно до наданих копій паспортів громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 виїхали з України 26 лютого 2022 року (а.с. 63-67).

Згідно автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду рішенням Жовтневого районного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 201/6460/22 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 01 грудня 2017 року Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (актовий запис № 963), розірвано.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивач ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно на початку повномасштабного вторгнення рф в лютому 2022 року його дружина разом з сином виїхала до своєї матері в Німеччину. Він особисто відвіз їх до кордону України з Польщею.

Свідок ОСОБА_1 пояснила, що відповідач наразі знаходиться в Німеччині та не дає змоги їй спілкуватися з онуком

Свідок ОСОБА_2 пояснив що зі своїм онуком останній раз спілкувався у вересні 2022 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував неможливість надання суду висновку Органу опіки та піклування щодо можливої участі батька, баби та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батькичи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішуються судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні ».

Враховуючи норми сімейного законодавства України та указані висновки Верховного Суду, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда та баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 466/3563/19.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № № 654/2895/19 вказано, що при розгляді позовних вимог про визначення способу участі бабусі у вихованні онука обов`язковим є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, який підлягає врахуванню судом під час ухвалення судового рішення, крім випадків, якщо такий висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, та як встановлено судом першої інстанції у Органу опіки та піклування відсутня можливість надати відповідний висновок щодо можливої участі батька, баби та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною з тих підстав, що дитини перебуває разом з матір`ю за межами України, що підтвердужється відповіддю Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради (а.с.58-59).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки відсутня об`єктивна можливість у надання відповідного висновку, що для категорії даної справи є обов`язковим.

Позивачами не надано достатньо доказів, що відповідачка перешкоджає спілкуванню із онуком зокрме зі допомогою месенджерів, з наданого обсязу доказів вбачається, тільки те, що між учасниками справи існує кофлікт з підстав того, що відповідачка виїхала за межі країни та зокрема у неї відсутні бажання спілкуватись з батьком дитини через його поведінку та стилю листування.

Доводи апеляційної скарги, що у наданій до суду першої інстанції заяви предствника Адміністрації Соборного району Дніпровськї міської ради вбачається, що комісія не заперечує щодо встановлення графіку спілкування батька, бабусі та дідуся з сином та онуком є безпідставними, оскільки дана заяви не може бути підставою для задоволення позову, оскільки не є висновком колегіального органу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Халаджи