КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа № 361/6003/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9500/2023
У Х В А Л А

21 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

встановив:

рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, яка надійшла до суду 2 травня 2023 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на отримання копії рішення суду 28 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 14 листопада 2022 року судом були проголошенні вступна та резолютивна частини рішення суду. Згідно довідки секретаря судових засідань, сторони не були присутніми при проголошенні рішення суду.

Судом дата складання повного тексту рішення не зазначена.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, судове рішення від 14 листопада 2022 року направлено до реєстру 15 лютого 2023 року та оприлюднено 17 лютого 2023 року.

Згідно ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно супровідного листа копія рішення суду направлена на адресу позивача 6

лютого 2023 року (с.с.202, т.4), однак повернулася на адресу суду без вручення (с.с.208, т.4).

Разом з цим, в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про отримання копії рішення суду 28 березня 2023 року (с.с.206 т.4), тому строк на апеляційне оскарження рішення суду позивачу підлягає поновленню.

Однак, апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, так як не оплачена судовим збором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на скрутний матеріальний стан.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, надано позивачу строк в п`ять днів з дня вручення копії ухвали для надання документу про оплату судового збору або документів, які підтверджують підстави відстрочення його сплати відповідно до закону.

При цьому в ухвалі зазначено, що надана позивачем копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року, відповідно до яких інформація про доходи позивача відсутня, відображає лише інформацію про доходи скаржника, який, однак, сам по собі в повній мірі не підтверджує незадовільне (скрутне) майнове становище апелянта.

31 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 щодо ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, в якій позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції не зазначено, які саме мають бути надані додаткові докази на підтвердження, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік та також доказів у підтвердження його незадовільного (скрутного) матеріального становища.

Крім того позивач вважає, що ним заявлені вимоги немайнового характеру, у зв`язку із чим не погоджується з розміром судового збору, визначеного в ухвалі від 15 травня 2023 року.

У підтвердження підстав для відстрочення сплати судового збору, ОСОБА_1 повторно надано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року, відповідно до яких інформація про доходи позивача відсутня.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 5 червня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги та роз`яснено, що достатніми доказами наявності виключних обставин для відстрочки від сплати судового збору можуть бути документи, що підтверджують перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків на підтвердження того, що майновий стан апелянта перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Також зазначено про необґрунтованість доводів позивача, про те, що ним пред`явлені вимоги немайнового характеру, оскільки позовні вимоги про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за новим власником та відновлення права власності позивача на квартиру є позовними вимогами майнового характеру, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка зазначена в ухвалі від 15 травня 2023 року.

14 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої він додав скріншот

особистого кабінету на веб-сайті «Приват 24», із якого вбачається, на його думку, відсутність коштів на банківському рахунку.

Також апелянт повторно посилається на подання ним позову, який має немайновий характер.

Крім цього зазначав, що в позовній заяві він посилався на порушення ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ч. 3 ст. 22 цього Закону від звільняється від сплати судового збору, як споживач, що звернувся з позовом, пов`язаним з порушенням його прав.

Вивчивши клопотання та надані документи, колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 19 червня 2011 року в справі «Kreuz v. Poland» вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому положення пункту 1 частини 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у разі подання клопотань про відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору заявник повинен одночасно надати докази на підтвердження обставин, які свідчать про наявність передбачених законом підстав для таких дій.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи

розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

До заяви про усунення недоліків від 10 липня 2023 року позивач додав скріншот особистого кабінету з веб-сайту «Приват 24», посилаючись на відсутність коштів на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», як на підставу відстрочення сплати судового збору.

Однак, з наданого ним скріншоту неможливо встановити належність цього рахунку ОСОБА_1 та рух коштів по ньому за період до 1 червня 2023 року, а відтак наданий позивачем скріншот не є належним доказом на підтвердження відсутності коштів на його банківських рахунках.

Також є необґрунтованими доводи позивача, що ним пред`явлені вимоги немайнового характеру, з огляду на наступне.

У постанові від 2 листопада 2020 року у справі № 522/4716/19 Верховний Суд зазначив, що відповідно до усталеної судової практики у справах про визнання правочинів недійсними без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як з немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги.

У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 176 ЦПК за загальною сумою всіх вимог (пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, застосування наслідків недійсного правочину полягає у тому, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2016 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності, вчиненого на підставі оспорюваного договору та відновлення в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису щодо права власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру, а тому ці вимоги, по своїй суті, є майновими і судовий збір повинен бути сплачений у сумі, яка обчислюється, виходячи від вартості майна.

У поданій заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 також просить звільнити його від сплати судового збору та зазначає, що позов він подавав в порядку захисту прав споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються

від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону визначено, що споживачем визнається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

При цьому, у статті 1 вказаного Закону зазначено, що послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, роботою - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

За змістом позовних вимог позивач не виступає у спірних правовідносинах споживачем товарів, робіт або послуг, а відповідачі - виробниками (продавцями) товарів, виконавцями робіт чи надавачами послуг.

За таких обставин, правовідносини сторін не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» і правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову, а відтак і апеляційної скарги, на підставі ст. 22 зазначеного Закону немає.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надав жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що його майновий стан на день звернення з апеляційною скаргою перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при його зверненні до суду у вересні 2021 року апеляційним судом було задоволено його клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, на думку колегії суддів, не може бути достатньою підставою для задоволення аналогічного клопотання у даній справі, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, що судовий збір був ним сплачений після закінчення апеляційного провадження, так як його апеляційна скарга була задоволена частково.

Також колегія суддів вважає, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків не підтверджують у повному обсязі майновий стан ОСОБА_1 , оскільки він має можливість забезпечувати свою життєдіяльність, а відтак має доходи.

При цьому, ОСОБА_1 не надано доказів, що він перебуває на утриманні іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки подана апеляційна скарга не відповідає вимогам п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, так як не оплачена судовим збором, ОСОБА_1 у встановлений судом строк доказів оплати судового збору не надав, апеляційна скарга підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 185, 354, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення

Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова