Справа №751/9966/23
Провадження №2-о/751/140/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 р. місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова Павлов В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління (служба) у справах дітей, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

09.11.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на повному матеріальному утриманні (забезпеченні) та вихованні батька до досягнення дітьми чотирнадцяти років.

З заяви вбачається, що встановлення вказано факту необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну мешкання, тощо.

Проаналізувавши заяву та долучені до неї письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Визначений у ч.1 ст.315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Вимога про встановлення будь-якого факту в рамках позовного або окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача/заявника. Суд не може встановлювати певний факт в резолютивній частині рішення лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

За змістом положень ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Матеріали справи не містять доказів того, що діти заявника потребують такого лікування, оздоровлення і мати (заінтересована особа) чинить цьому перешкоди або позбавлена можливості (свідомо не бажає) спільно з батьком здійснювати такі дії та виконувати свої батьківські права по відношенню до дітей.

Також, заявником не надано доказів того, що заявник позбавлений можливості вільно/безперешкодно пересуватись з дітьми по країні чи за її межами.

Вимоги та обґрунтування заяви, навпаки, спростовуються умовами посвідченого 03.10.2023 р. приватним нотаріусом Договору щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення проживання дитини, укладеного між заявником та заінтересованою особою.

З урахуванням того, що заявником не надано доказів того, що з встановленням вищевказаного факту будуть якимось чином змінені його права щодо виконання своїх батьківських обов`язків, вимога про встановлення факту перебування дітей на утриманні батька перестала впливати на можливість захисту будь-яких прав чи інтересів заявника.

Посилання заявника на необхідність встановлення вказаного факту з метою подальшого здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання тощо, суд вважає неспроможним, оскільки встановлення судом фактів на майбутнє з метою обґрунтування звернення особи до державних установ, тощо, не входить до завдань цивільного судочинства (або будь-якого іншого виду судочинства).

Суд вважає, що встановлення цього факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. За предметом та можливими правовими наслідками цей потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які можуть становити предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, так як заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.260,268,294,315 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкрити провадження у справі за поданою в порядку окремого провадження заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління (служба) у справах дітей, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику його право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.Г. Павлов