Дата документу 15.11.2023 Справа № 333/6914/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6914/23 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2144/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Бєлки В.Ю., Гончар М.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-електропостачання» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту у період з 01.12.2020 по 21.12.2021 електричну енергію у розмірі 17 046,14 грн.; 3% річних в сумі 310,91 грн. за період з 21.01.2021 по 23.02.2022 року; інфляційних втрат в сумі 1 058,73 грн. за період з 01.02.2021 по 23.02.2022 року, та витрати за оплату судового збору в розмірі 268,40 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції та посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права судом першої інстанції, в апеляційній скарзі заявник просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 жовтня 2023 року, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України, оскільки в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Тому в силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасниківсправи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Боржник не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрун-

тованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи заявникові у видачі судового наказу, керувався ст.ст. 163, 165 ЦПК України та виходив із того, що до заяви не додано договору, укладеного в письмовій формі між заявником як виконавцем комунальної послуги та боржником як споживачем, на підставі якого заявник обґрунтовує свої вимоги про видачу судового наказу відносно боржника ОСОБА_1 , що унеможливлює перевірку безспірності заявленої заборгованості.

В апеляційній скарзі ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» наголошує на тому, що такі висновки суду є помилковими, оскільки про безспірність його вимог свідчить публічний договір про постачання універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Вказує, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, якщо вони фактично надані постачальником та отримані споживачем, не може бути підставою для звільнення останнього від їх оплати.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за наданими матеріалами, колегія визнає апеляційну скаргу необгрунтованою та погоджується з судом першої інстанції, виходячи з такого.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Згідно з пп. 3 та 4 ч. 3 ст.163 ЦПК до заяви про видачу судового наказу додаються ко-

пія договору, укладеного в письмовій (у тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості, інші документи або їх копії, що підтвер-

джують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до пп. 1 та 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК суддя відмовляє у видачі наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 кодексу або якщо з поданої заяви не вбачається виникнення чи порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Оскільки заборгованість згідно заяви про видачу судового наказу виникла станом на 2020-2021рр., то застосуванню до цих правовідносин підлягає ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІ, який є наразі чинним.

Відповідно до ч. 5 статті 20 вказаного Закону, послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами Правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 статті 14 цього Закону, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Між тим, індивідуального договору про постачання електричної енергії ОСОБА_1 заявник до заяви не додає, як це передбачено п. 3 ч. 3 статті 163 ЦПК України.

У заяві представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» як на законність своїх вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилається на типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який був опублікований на сайті постачальника.

Проте як у заяві, так і наразі в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що такий договір вважається укладеним, якщо споживач приєднався до нього вчиненням будь-яких дій, а саме, наданням письмової заяви, шляхом оплати рахунку постачальника та/або фактом споживання електричної енергії.

Однак колегія вважає, що тільки наявність договору з чітко визначеними умовами може бути безспірним доказом щодо його умов.

Між тим, оскільки заяви-приєднання споживач не підписувала, то решта дій боржника має доводитись, а відтак укладення договору в такий спосіб не є безспірним фактом, а має доводитись постачальником та перевірятись судом із аналізом відповідної доказової бази.

Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, який підписаний споживачем (письмовий чи електронний), позбавляє можливості перевірити наявність між сторонами договірних правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, зокрема, встановити їх функціональне призначення, порядок розрахунків, відомості про наявність лічильника у споживача, порядок зняття і передання показів, фактичні дії з цього приводу, кількість споживання електричної енергії протягом періоду заборгованості, а відтак, і безспірність вимог заявника.

Отже, суд обґрунтовано визнав, що за відсутності договору про житлово-комунальні

послуги у визначеній приписами ч. 3 статті 163 ЦПК України належній формі, заява ТОВ

«Запоріжжяелектропостачання» не може бути задоволена.

При цьому, колегія вказує, що посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність такого договору не звільняє боржника від оплати за фактично надані послуги, є обґрунтованими для вирішення питання щодо заборгованості у інший спосіб (позасудовому порядку, позовному судовому порядку), але не у порядку наказного провадження, для якого наявність такого договору є обов`язковою.

Вказане відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст.165 ЦПК України, згідно з якими суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу судом правомірно відмовлено.

Судом дотримано вимоги процесуального закону при вирішенні долі заяви про видачу судового наказу.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

З огляду на все вище наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Крім того, у разі відмови заявникові ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у задоволен-

ні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, останній не має права на ком-

пенсацію за рахунок боржника ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 12, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-електропостачання» залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року про відмову у видачі судового наказу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар