1Справа № 335/9714/23 2/335/3438/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Третьої запорізької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Третьої запорізької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона згідно договору купівлі-продажу квартири від 01 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу - Гармашовим Г.М., придбала у власність у громадянки ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Далі в позові зазначила, що у серпні 2023 року звернувшись до нотаріуса з метою оформлення вищезначеного об`єкту нерухомого майна на свого сина, позивач дізналася від нотаріуса про те, що проведення будь-яких нотаріальних дій відносно її квартири неможливе, оскільки на квартиру накладено арешт, відповідно до постанови № 924/12, АА 690981 від 16.08.2006, яка була винесена ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, на майно, яке належало громадянці ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , обтяження № 3960922, та зареєстровано в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухоме майна, 27.10.2006 - Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою.

Додатково зазначила, що виходячи з того, що на момент винесення ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя постанови № 924/12, АА 690981 від 16.08.2006, про накладення арешту на майно яке належало громадянці ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , ця квартира вже перебувала у власності позивача, тому вона вважає, що арешт накладено помилково. Тому з метою отримання роз`яснень щодо можливого зняття арешту з квартири в досудовому порядку, позивач звернулася до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (раніше ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя).

Відповідно до довідки від 05.09.2023 № 43516/11 Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначив про те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за параметрами пошуку: Боржник - ОСОБА_2 встановлено, що виконавчі провадження в системі не перебували, у зв`язку з чим, неможливо встановити інформацію відносно сторін виконавчого провадження, а також щодо виконавчого документу, на підставі якого було накладено арешт.

Далі в позові зазначила, що вона будучи власником квартири, не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно даного майна через незалежні від неї обставини, а саме перебування під арештом цього майна, що в свою чергу унеможливлює здійснення будь-якої нотаріальної дії відносно нього. Так як вказана вище квартира на момент накладення арешту вже не належала громадянці ОСОБА_2 , тому позивач вважає, що арешт на належне саме їй майно накладений помилково. Однак за викладених обставин скасування арешту майна в позасудовому порядку неможливе, тому позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

Посилаючись на ст. ст. 321, 391 ЦК України, прохала скасувати арешт та заборону на відчуження з належного їй нерухомого майна, накладений 27.10.2006 Третьою запорізької державною нотаріальною конторою на підставі постанови №924/12, АА 690981 від 16.08.2006, яка була винесена Відділом державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборону відчуження об`єкту обтяження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяжень № 3960922 записи щодо арешту та заборони здійснювати відчуження з належного їй майна, які були внесені до реєстру на підставі вказаної вище постанови.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, 07.11.2023 подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити (а.с.24).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, 30.10.2021 до суду надійшло клопотання від державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коцило С.В. про розгляд справи на розсуд суду у відсутність представника державної нотаріальної контори (а.с.23).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 15.01.2002 року Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Улинівка Козельщинського району Полтавської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 (а.с.7-8).

Позивач є власником нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належить їй на підставі договору купівлі продажу від 01.08.2006 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М., зареєстрованого у реєстрі за № 5159 та відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 11458866 від 07.08.2006. Договір укладено між гр. ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем (а.с.9-10).

Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів № 27011694 від 01.08.2006 зазначено, що відповідно до договору купівлю продажу № 1472948 набувачем предмету правочину за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 343541928 від 21.08.2023 міститься запис про арешт нерухомого майна, власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 3960922, зареєстрований 27.10.2006 реєстратором Третя запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька область, м. Запоріжжя, підстава обтяження: постанова №924/12, АА 690981, 16.08.2006 ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, вик. Барабаш, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 , власник ОСОБА_2 , заявник 3-я Запорізька держнотконтора (а.с.13-14).

Відповідно до інформації Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 45316/11 від 05 вересня 2023 року зазначено, що згідно з інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна, власник ОСОБА_2 , обтяження №3960922 відповідно до постанови №924/12, АА 690981, 16.08.2006 ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за параметрами пошуку: Боржник - ОСОБА_2 встановлено, що виконавчі провадження в системі не перебували, у зв`язку з чим, неможливо встановити інформацію відносно сторін виконавчого провадження, а також щодо виконавчого документу, на підставі якого було накладено арешт. Рекомендовано позивачу з питання зняття арешту з її нерухомого майна до суду (а.с.15).

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежую право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

За правилами, встановленими ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх випадках не передбачених ч.ч. 1-4 ст. 59 цього Закону арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Як передбачає ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, що порушує право.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави зняття арешту з майна.

Так відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так відповідно до ч. 2 ст. 59 зазначеного Закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.

Судом не встановлено підстав для зняття арешту державним виконавцем в порядку, передбаченому ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 27 жовтня 2006 року процедура реєстрації заборон відчужені об`єктів нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчужені об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України в 09.06.1999 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5 (далі - Положення)).

Згідно з п.1.1 Положення (у редакції наказу Міністерства юстиції України в 18.08.2004 № 85/5), Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна це електронна база даних, яка містить відомості, зокрема, про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Положення (у редакції наказ Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5), станом на 27 жовтня 2006 року підставою для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкт нерухомого майна було накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомої майна.

Згідно з вимогами підпункту 2.1 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинені нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами), при посвідченні правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчужені або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 3 Порядку використання даних Реєстру прав власної на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5 змінами), відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухоме майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого май (далі разом - Реєстри) використовуються державним реєстратором (нотаріусом) д встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) та під час розгляду заяв/запитів на отримання інформації з Державне реєстру прав.

Відповідно до пункту 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мг на, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, ствердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5 змінами), перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об`єкт нерухомого майна або суб`єкта речових прав, їх обтяжень.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладений державним виконавцем арешт на нерухоме майно позивача постановою від 16.08.2006 № 924/12 АА 690981 ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя порушує право позивача на користування та розпорядження нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 , оскільки з 01.08.2006 відповідно до договору купівлі-продажу вона стала власником такого майна, а арешт накладений на це нерухоме майно як на власність гр. ОСОБА_2 .

Також, суд приймає до уваги те, що відповідно до листа Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 45316/11 від 05 вересня 2023 року зазначено, що згідно з інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна, власник ОСОБА_2 , обтяження №3960922 відповідно до постанови №924/12, АА 690981, 16.08.2006 ВДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за параметрами пошуку: Боржник - ОСОБА_2 встановлено, що виконавчі провадження в системі не перебували, у зв`язку з чим, неможливо встановити інформацію відносно сторін виконавчого провадження, а також щодо виконавчого документу, на підставі якого було накладено арешт.

З врахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.05.2022 по справі № № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22), суд приймає до уваги те, що будь-яких відомостей про виконавче провадження, за яким боржником виступає гр. ОСОБА_2 не виявлено, встановити стягувача за такими провадженнями не виявляється за можливе. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна заявником виступає Третя запорізька державна нотаріальна контора.

А тому суд, з огляду на те, що відповідач фактично визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову, вважає, що в даному випадку, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так як суд доходить висновку, що право позивача на користування та розпорядження нерухомим майном, а саме квартирою порушується наявністю постанови державного виконавця про арешт майна, а спосіб захисту передбачений законом, а саме ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», тому вважає за можливе задовольнити позов знявши арешт з нерухомого майна позивача та скасувавши заборону його відчуження.

Відповідно до ч.1 п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач прохала стягнути з відповідача судовий збір на суму 1073,60 грн.. А тому судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76, 77, 81, 141, 206, 223, 247, 258-259, 265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Третьої запорізької державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, накладений 27.10.2006 Третьою запорізької державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 924/12, АА 690981 від 16.08.2006, яка була винесена Відділом державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборону відчуження об`єкту обтяження: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяжень № 3960922.

Повний текст рішення суду складено 16.11.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько