Номер провадження 2/754/251/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського будинку дитини «Берізка» про визнання незаконними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київського міського будинку дитини «Берізка» про визнання незаконними наказів про застосування дисциплінарного стягнення.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що у 2018 році вона була прийнята на роботу до Київського міського будинку дитини «Берізка» (далі за текстом КМБД «Берізка») на посаду молодшої сестри-господарки, а з 06.09.2021 року її було переведено на посаду молодшої медичної сестри. Після того, як 14.09.2021 року вона взяла участь і дала інтерв`ю на телеканалі «Україна» у телепередачі «Говорить Україна», де були висвітлені факти корупційної схеми проведення процедури усиновлення (удочеріння) вихованки дитячого будинку, - малолітньої ОСОБА_4 , 2018 року народження, відносно неї на роботі у КМБД «Берізка» зі сторони керівництва почались тиск, погрози і цькування та вимоги голови комісії з реорганізації - в.о. головного лікаря ОСОБА_5 написати добровільно заяву на звільнення, інакше, як остання її висловила погрози, буде знайдено спосіб як її звільнити «за статтею». На реалізацію зазначених вище погроз щодо її звільнення, голова комісії з реорганізації - в.о. головного лікаря ОСОБА_5, застосувавши увесь наявний у неї адмінресурс, 17.09.2021 видала наказ № 140-к «Про дисциплінарне стягнення» за начебто, «виявлений факт порушення у телепередачі «Говорить Україна» на каналі Україна від 14.09.2021 року, як у відео сюжеті та коментарі молодшої сестри медичної ОСОБА_1 щодо годування малолітньої дитини вихованця закладу продуктом - соленим салом, який не входить до меню та не мав сертифікату якості і був принесений ОСОБА_1 до закладу, що є (на думку відповідача) порушенням п.1.2.1.3, 2.6, 2.7 посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення, а саме: недотримання підпорядкування сестрі медичній та лікарю групи, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та режимних моментів групи, недотримання вимог санітарно-гігієнічного режиму, а також годування їжею, отриманою не з харчоблоку, які могли б призвести до загрози здоров`ю дитини ОСОБА_4 .

Крім того, 20.09.2021 року відповідачем було видано наказ № 143-К про дисциплінарне стягнення за начебто «виявлений факт порушення внутрішнього трудового розпорядку, функціональних обов`язків молодшої медичної сестри ОСОБА_1 на чергуванні 16.09.2021 року в десятій молодшій групі на підставі службових записок головної медичної сестри ОСОБА_6 , молодшої медичної сестри групи № 6 ОСОБА_7 , сторожа ОСОБА_8 , а саме під час прогулянки зверталась до персоналу шостої групи з проханням дати погуляти з дитиною ОСОБА_4 ; у вечірній час залишила групу та вийшла до воріт з візком, де отримала від сторонніх осіб дитячі речі та іграшки, які принесла у приміщення будинку дитини. Вказаним наказом її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану за порушення правил п.п.2.1, 2.4, 4.1 посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення, а саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та режимних моментів в групі, недотримання трудової дисципліни та правил медичної етики, що порушує вимоги санітарно-гігієнічного режиму в період епідемії «Covid-19».

Позивач вважає вказані накази безпідставними та незаконними, та також такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони винесені всупереч ст.ст. 147, 149 КЗпП України. Копії даних наказів вона не отримувала особисто, вони надійшли до неї поштовою кореспонденцією разом з актами про відмову надати пояснення та відмову від підписання наказів. Позивач стверджує, що ніяких правил внутрішнього трудового розпорядку та функціональних обов`язків молодшої медичної сестри вона не порушувала, а видання щодо неї чергового надуманого наказу, складання актів, є лише помстою та розправою з нею зі сторони керівництва КМБД «Берізка», а саме головою комісії з реорганізації - в.о. головного лікаря ОСОБА_5, щоб показати іншим працівникам цієї установи, що буває з тими, хто посміє піти проти волі керівництва та спробує висвітлювати факти корупційної схеми проведення процедури усиновлення дітей, якою скористались керівництво КМБД «Берізка» та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації при здійсненні усиновлення (удочеріння) малолітньої ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладені обставини, а також упереджене ставлення до неї з боку керівництва відповідача, позивач просить задовольнити її вимоги, а саме:

-визнати незаконними та скасувати накази керівника Київського міського будинку дитини «Берізка» від 17.09.2021 року №140-к та від 20.09.2021 року №143-к «Про дисциплінарне стягнення» у вигляді догани молодшій сестрі медичній ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.12.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.07.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_9 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти вимог позову, вказуючи на те, що накази про оголошення догани позивачці за порушення посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення та правил внутрішнього трудового розпорядку є законними та правомірними, а факти порушень (годування малолітньої дитини продуктом - солоним салом, що не входив до меню та не мав сертифікату якості, а також залишення групи під час перебування на чергуванні та отримання від сторонніх осіб дитячих речей та іграшок, занесення їх до приміщення будинку дитини) підтверджені самою позивачем. Представник відповідача вважає, що при винесенні оспорюваних наказів відповідач діяв правомірно, позовна заява має ознаки завідомо безпідставної, доводи щодо протиправності недоведені, дій на їх доведення не вжито, в зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

15.08.2022 року до суду надійшла відповідь позивача та її представника ОСОБА_2 на відзив представника відповідача, в якій вони просять відхилити відзив, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому позивач та її представник зазначили про відсутні з її боку порушень трудової дисципліни та правил трудового розпорядку, хоча її не ознайомлювали зі статутом будинку дитини, правилами внутрішнього розпорядку та Посадовою інструкцією, що підтверджується відсутністю наданням доказів її ознайомлення із зазначеними документами. Відповідно до зазначених нормативних документів, вона чітко, своєчасно і добросовісно виконувала покладені на неї обов`язки і не змогла змовчати факт корупційної схеми проведення процедури незаконного усиновлення (удочеріння) ОСОБА_4 , 2018 року народження, про що вона зверталась зі скаргами у різні державні інстанції. А тому матеріали оспорюваних наказів не місять доказів вини позивача у вчиненні нею дисциплінарних проступків, в зв`язку із чим накази підлягають визнанню незаконними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває у трудових відносинах із КМБД «Берізка», працюючи на посаді молодшої медичної сестри.

Згідно наказу КМБД «Берізка» № 140-к від 17.09.2021 року у зв`язку з виявленням факту порушення у телепередачі «Говорить Україна» на каналі Україна від 14.09.2021 року, як у відео сюжеті та коментарі молодшої сестри медичної ОСОБА_1 щодо годування малолітньої дитини вихованця закладу продуктом - солоним салом, який не входить до меню та не має сертифікату якості, і був принесений ОСОБА_1 до закладу, що є порушенням обов`язків молодшої сестри медичної оголошено догану молодшій сестрі медичній ОСОБА_10 за порушення п.п.1.2, 1.3, 2.6, 2.7 посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення, а саме недотримання підпорядкування сестрі медичній та лікарю групи, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та режимних моментів групи, недотримання вимог санітарно-гігієнічного режиму, а також годування дитини їжею, отриманою не з харчоблоку, які могли б призвести до загрози здоров`ю дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до наказу № 143-к від 20.09.2021 року, у зв`язку з виявленням факту порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, функціональних обов`язків молодшої медичної сестри ОСОБА_10 на чергуванні 16.09.2021 року в десятій молодшій групі, на підставі службових записок головної медичної сестри ОСОБА_6 , молодшої медичної сестри групи № 6 ОСОБА_7 , сторожа ОСОБА_8 , а саме під час прогулянки зверталась до персоналу шостої групи з проханням дати погуляти з дитиною ОСОБА_4 , у вечірній час залишила групу та вийшла до воріт з візком та отримала від сторонніх осіб дитячі речі та іграшки, які принесла у приміщення будинку дитини, оголошено догану молодшій сестрі медичній ОСОБА_1 за порушення п.п.2.1, 2.4, 4.1 посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення, а саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та режимних моментів в групі, недотримання трудової дисципліни та правил медичної етики, що порушує вимоги санітарно-гігієнічного режиму в період епідемії COVID 19.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Аналізуючи зміст наказів про дисциплінарне стягнення на відповідність вищезазначеним вимогам чинного законодавства, суд вважає, що наявні підстави для визнання їх незаконними та скасування.

Так, відповідно до оспорюваних наказів, відповідач зазначає про порушення позивачем п.п.1.2, 1.3, 2.6, 2.7, а також п.п.2.1, 2.4, 4.1 Посадової інструкції молодшої медичної сестри загального відділення «КМДБ Берізка».

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаної інструкції, у своїй роботі молодша медична сестра підпорядковується сестрі медичній групи, лікарю групи, старшій та головній сестрі медичній будинку дитини.

У своїй роботі молодша медична сестра будинку дитини керується статутом будинку дитини, правилами внутрішнього трудового розпорядку, режимними моментами та даною посадовою інструкцією.

Згідно п.п.2.1, 2.4, 2.6, 2.7 Посадової інструкції, молодша медична сестра будинку дитини зобов`язана чітко дотримуватись трудової дисципліни та правил медичної етики і деонтології, допомагати сестрі медичні дотримуватись всіх режимних моментів в групі, чітко дотримуватись вимог санітарно-гігієнічного режиму у групі. У випадках змін в фізичному стані дітей - терміново повідомляти сестрі медичній, лікаря, а також своєчасно приносити їжу з харчоблоку згідно вимог, необхідних для вихованців групи, в разі відсутності сестри медичної.

Пунктом 4.1 визначено, що молодша медична сестра відповідає за чітке і своєчасне виконання обов`язків, передбачених дійсною посадовою інструкцією, статутом будинку дитини, правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Суд зазначає, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності роботодавцем порушення працівника мають стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку.

Проаналізувавши зміст оспорюваних наказів, суд зауважує, що вказані у ньому положення інструкції встановлюють загальний порядок підпорядкування та виконання обов`язків. Проте, як вказана інструкція, так і самі накази не містять детального переліку та конкретного зазначення дій працівника, що відносяться до його безпосереднього виконання обов`язків, за порушення яких має наслідком притягнення дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, не конкретизовано, в чому виявилось, порушення позивачем п.1.2 Посадової інструкції щодо її підпорядкування; щодо порушень п.1.3, 2.1, 4.1 інструкції не конкретизовано суть порушення з посиланням на конкретні пункти правил внутрішнього трудового розпорядку та інші організаційно-розпорядчі документи, що регулюють правила роботи у будинку дитини, в тому числі не надано правил дотримання санітарно-гігієнічного режиму в період епідемії COVID 19, про порушення яких зазначає відповідач.

Відтак, щодо можливих порушень позивачем трудової дисципліни, які на думку відповідача мали місце під час перевірки за фактом не виконання службових обов`язків, то у оскаржуваних наказах про притягнення до дисциплінарної відповідальності не зазначено, в чому конкретно полягали порушення позивачем трудових обов`язків, а також не враховано обставин, за яких вчинено проступки, а отже не встановлена вина позивача, як обов`язкова ознака порушення трудової дисципліни.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і дією (бездіяльністю) порушника трудової дисципліни.

Проте, відповідачем в ході розгляду справи не було надано жодних належних доказів того, що дії позивача призвели до будь-яких негативних або шкідливих наслідків. Доводи сторони відповідача, що дії/бездіяльність позивача, які були підставою для винесення догани, могли привести до негативних наслідків, загрози здоров`ю дитини, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Крім того, суд вважає, що відповідачем не надано доказів належного ознайомлення позивача із вказаною Посадовою інструкцією, а також відсутні належні докази ознайомлення позивача з Правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими документами, що регулюють трудові відносини і виконання трудових обов`язків безпосередньо у будинку дитини.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що дисциплінарні стягнення відносно позивача були застосовані неправомірно, відповідачем не доведено фактів порушення трудової дисципліни чи невиконання своїх трудових обов`язків позивачем, а тому оскаржувані накази є незаконними та підлягають скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вищевикладені обставини та підстави суд вважає достатніми для визнання оспорюваних наказів незаконними та такими, що підлягають скасуванню, відтак інші доводи позивача, викладені у позові та відповіді на відзив, судом не оцінюються.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог, а саме визнання незаконними та скасування оспорюваних наказів. Інші твердження сторони відповідача висновки суду не спростовують та підстави для відмови в задоволенні позову повністю чи частково не дають. В зв`язку із наведеним, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 76, 141, 206, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ керівника Київського міського будинку дитини «Берізка» від 17.09.2021 року №140-к «Про дисциплінарне стягнення» у вигляді догани молодшій сестрі медичній ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ керівника Київського міського будинку дитини «Берізка» від 20.09.2021 року №143-к «Про дисциплінарне стягнення» у вигляді догани молодшій сестрі медичній ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: