Справа № 279/1429/23
Провадження № 2/279/608/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/1429/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІГРАН" про стягнення заборгованості по заробітній платі компенсації за невикористану відпустку та середньомісчного заробітку за період затримки розрахунків і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІГРАН" про стягнення заборгованості по заробітній платі компенсації за невикористану відпустку та середньомісячного заробітку за період затримки розрахунків і моральної шкоди, який в подальшому уточнив, зазначивши, що з 01.11.2015 року він працював на посаді машиніста в ТОВ "ЮНІГРАН" та був звільнений 11.07.2022 року за власним бажанням. При звільнені він не отримав заробітну плату за відпрацьований час в розмірі 11233,41 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 29344,91 грн. Відповідач частково здійснив виплату заборгованості із призначенням платежу "заробітна плата", остання проплата відбулась 06.02.2023 року, загальна сума, яка була виплачена 10000,00 грн. А тому, просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі 1233,41 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 29344,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.07.2022 року по 11.01.2023 року в розмірі 104140,10 грн. Крім того, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 25000,00 грн. та яка полягає в тому, що невиконання обіцянки виплатити заробітну плату призвело до моральних страждань, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи те, що його дружина є опікуном двох неповнолітніх дітей (онуків). Просить стягнути з відповідача 25000,00 грн. спричиненої моральної шкоди та витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, взазначивши, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у підприємства відсутня, так нарахована заробітна плата за січень 2022 року в розмірі 13970,100 грн. була виплачена повністю в лютому 2022 року, заробітна плата за лютий в розмірі 7889,20 грн. була виплачена повністю в березні-квітні 2022 року. Крім того, ОСОБА_1 не звертався з вимогою про проведення повного розрахунку, сума компенсації за невикористану відпустку була перерахована позивачу в період з грудня 2022 року по 10.02.2023 року. Разом з тим, зазначив, що розмір компенсації за невикористану відпустку становить 16924,98 грн., позивач невірно провів розрахунок за невикористану відпустку. В день звільнення ОСОБА_1 на роботі не перебував, копія трудової книжки та копія наказу про звільнення йому була направлена поштою, з вимогою про розрахунок він звернувся лише з подачею позовної заяви, а саме: в березні 2023 року. Своєчасно розрахуватись з працівниками підприємство не мало можливості, так як ТОВ "ЮНІГРАН" зупинило свою діяльність у зв`язку із повномасштабними воєнними діями, в рамках низки кримінальних проваджень було накаладено арешт на банківські рахунки та основні засоби ТОВ "ЮНІГРАН". Крім того, просив врахувати, що відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Також зазначив, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 697,57 грн., якщо суд не вбачатиме підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з непред`явленням позивачем вимоги до звернення до суду, просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 10% заявленої суми, а саме до 9138,00 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди просить відмовити, оскільки позивачем не обгрунтовано та не доведено характеру та обсягу страждань, яких би він зазнав.

Позивачем відповідь на відзив не подано.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2015 року працював на посаді машиніста в ТОВ "ЮНІГРАН" та був звільнений відповідно до наказу № 170-К/ТР від 11.07.2022 року за власним бажанням.

Нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за січень 2022 року в розмірі 13970,100 грн. була виплачена повністю в лютому 2022 року, заробітна плата за лютий в розмірі 7889,20 грн. була виплачена повністю в березні-квітні 2022 року, що вбачається з даних довідки про нараховану та виплачену заробітну плату №00000010.

Разом з тим, при звільнені ОСОБА_1 не отримав компенсацію за невикористану відпустку. Розмір компенсації за невикористану відпустку становить 15924,98 грн., що стверджується розрахунком компенсації за невикористану відпстку. Вказану компенсацію ОСОБА_1 було виплачено частинами, остання проплата відбулась 10.02.2023 року, що стверджується даними відомості нарахування коштів № 33.

А відтак, позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикорситану відпустку задоволенню не підлягають.

Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.ст.115,116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Враховуючи те, що позивач був звільнений з роботи 11.07.2022 року, лише 08.02.2023 року звернувся до відповідача з вимогою надати довідку про розмір розрахункових коштів, право на звернення до суду реалізував 06.03.2023 року, тому суд виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , обмежившись середньомісячною заробітною платою. При цьому, судом враховано розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні, те, з чим була пов`язана тривалість періоду затрики виплати розрахункових сум.

Суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 13602,68 грн.

Суми визначаються без вирахування податків та обов`язкових платежів (зборів), сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника.

Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику врегульовано ст.237-1 КЗпП України.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд задовольняє частково. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, пов`язаної з порушенням його трудових прав, гарантованих Конституцією України. З матеріалів справи видно, що трудові права позивача було порушено, вимоги закону відповідач ігнорував, разом з тим сума заборгованості перед позивачем є незначною.

Однак, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визнає, що заявлена позивачем до відшкодування сума є завищеною, тому стягує на його користь для відшкодування моральної шкоди 2000 гривень і вважає, що такої суми буде достатньо для покриття завданих позивачу моральних страждань.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, відпоідно до положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 76 - 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273,274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст.116, 117 КЗпП України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІГРАН" про стягнення заборгованості по заробітній платі компенсації за невикористану відпустку та середньомісчного заробітку за період затримки розрахунків і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІГРАН" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 13602 (тринадцять тисяч шістсот дві) гривні 68 копійок за період з 11.07.2022 року по 10.02.2023 року, 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди та 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІГРАН", місце знаходження: 11634, с.Гранітне, Коростенський (Малинський) район, Житомирська область, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом