справа № 207/3154/22
№ провадження 2/208/457/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретаря судового засідання Водоп`янової Ю.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи, ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Снітько Е.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в порядку передбаченому ст.ст. 197-200 ЦПК України, матеріали по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав», -

встановив:

1.Стислий виклад позовних вимог.

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 подав до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав».

Згідно до змісту позовних вимог позивач просить:

- позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо нього, ОСОБА_1 ;

- судові витрати покласти на Відповідача.

2.Позиція позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом про позбавлення свого батька, - ОСОБА_3 , по відношенню до нього, як сина відповідача батьківських прав.

Свою позицію позивач обґрунтував наступним. Так, позивача зазначив, що його біологічний батько розлучився з його матір`ю, в 2013 році, коли позивачу було 7 років. З того часу батько повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до позивача, не спілкувався з ним, як із сином, не підгримує родинних стосунків, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Всім цим позивача, згідно до його позиції, повноцінно забезпечувала його маги ОСОБА_2 , з якою позивач проживає із самого народження і по час звернення із позовом, яка самостійно піклувалась про його фізичний та соціальний розвиток. Біологічний батько позивача не спілкувався з позивачем у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не забезпечував доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню позивачем загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не створював умов для отримання ним освіти. Всіма цими факторами, він творив умови, які шкодять інтересам позивача, та змушують страждати морально позивача.

Таким чином, позивач заявляє про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього, як до сина, що триває значний час, а саме з 2013 року і по час звернення позивача із позовом.

В ході судового розгляду позивач підтримав свою позицію зазначив, що одразу в період після розлучення батьків, відповідач спілкувався із ним, як з сином, проводячи разом час, відвідуючи батька за місцем його проживання, проте, на думку позивача, при цьому батько не враховував його потреб, та не робив те, що позивачу було потрібно та цікаво. Потім сталася ситуація, при якій він почув в телефонному режимі інформацію що батько сказав не дзвонити йому. Також при випадкових зустрічей у місті із батьком, останній ухилявся від спілкування з ним. Коли йому була необхідна допомога батька під час перебування у лікарні, або необхідності того, що б його забрав батько із навчального закладу та привіз додому, то батько в цьому відмовляв. Батько живе з жінкою, з якою в нього є інші діти. Проте життям позивача батько не цікавився і не цікавиться, а також не бере участі вирішенні необхідних життєвих ситуацій, і не підтримує із ним зв`язку, що на думку позивача є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього.

Також, позивач не погодився і з позицією відповідача, яку останній зайняв під час судового розгляду, що ніби то мат позивача, обмежували батька у можливості спілкування із ним, та повідомив, що відповідач покинув родину позивача, жодного разу не звертався до органу опіки та піклування або до суду із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні, встановлення графіку зустрічей із позивачем.

Жодного дзвінка чи повідомлення від Відповідача до позивача на протязі останніх 9 років не було. Ні позивач, ні його мати навіть номера телефону відповідача не знали, до моменту подачі адвокатом відповідача відзиву на позов. Так само як і не було зацікавленості з боку відповідача, як батька, з питань його зростання, інтересів і потреб.

На думку позивача, відповідач свідомо скористався статусом багатодітного батька, так як з врахуванням нього та двох інших дітей яких відповідач має у шлюбі в якому він перебуває, в останнього всього троє дітей, що і дозволило відповідачу виїхати за кордон для того щоб ухилитися від мобілізації на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно до позиції позивача, ОСОБА_3 , як батько, про його безпеку не думав, що на думку позивача є байдужістю до нього з боку батька.

Тому, він звернувся до суду, звернув увагу на зазначене, а також те, що його мати жодних перешкод батьку у спілкування із ним, як сином не здійснювала.

Вимога позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , по відношенню до позивача як сина, є його особистою свідомою позицією, тому що позивач не відчував від відповідача батьківського піклування, любові.

ОСОБА_1 також заявив, що його життєва позиція сильно різніться із позицією батька, та мають різні із ним бачення на одні й ті ж питання, а тому він не бажає брати приклад із батька.

Підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

3.Позиція відповідача.

Відповідач не визнав позовні вимоги заявлені позивачем, подав відзив на позов, за змістом якого зазначив, що з моменту народження ОСОБА_1 , і до 2013 року, тобто до розлучення із матір`ю сина, ОСОБА_2 , коли позивачу було 7 років, ОСОБА_3 проживав разом із родиною, і займався вихованням та забезпеченням в тому числі і сина, докладаючи до всього зусилля, притаманні батьку, для того, що б дитина зростала в повноцінній родині та отримувала все необхідне у житті.

Однак у зв`язку із критичним погіршенням стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як матір`ю сина ОСОБА_4 , відповідач розлучився, припинив шлюбні стосунки з останньою. Син ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю, тобто окремо від відповідача, внаслідок чого стосунки між відповідачем та сином, зазнали змін.

Проте, відповідач не припинив спілкування із сином ОСОБА_5 , забираючи його до себе до дому, спілкувався із ним, брав участь у його житті, піклувався про сина. Син залишався у нього вдома, ночував. Він враховуючи свої фінансові можливості дарував сину подарунки.

Після того, як Відповідач почав мешкати зі своєю майбутньою дружиною, мати позивача припинила всі стосунки між позивачем ОСОБА_6 , як сином, та відповідачем ОСОБА_3 , як батьком, що викликало скандали між відповідачем та ОСОБА_2 , яка вчиняла негативні дії по відношенню до нього, влаштовуючи публічні сварки, висловлюючи погрози у переписці із ним засобами мобільного зв`язку, в тому заявляючи погрози йому та його дівчини. Він ніколи не відмовлявся від сина, і розуміючи позицію ОСОБА_2 , бажаючи уникнути скандалів та сварок, не припинив піклування про сина.

ОСОБА_2 отримує на сина аліменти, які він платив, навіть коли не мав доходу, і знаходився у скрутній ситуації.

Намагаючись уникнути сварки із ОСОБА_2 , він зовні спостерігав за життям сина, супроводжуючи його невидимо для сина, з допомогою знайомих у різних життєвих ситуаціях.

Він не говорив сину що б він не дзвонив йому. Також він не відмовлявся від своєї участі у житті сина, проте вимушений був врахувати позицію і поведінку матері позивача ОСОБА_2 , та не бажаючи виставити його матір у негативному світлі перед сином, не розповідав про це йому.

Відповідач також повідомив, що позиція сина викладена у позовній заяві, це дійсно позиція обіди, але це не справедлива позиція по відношенню до нього як батька, бо позивач, як син, багато інформації про стосунки і обставини подій, спілкування між ним як батьком та ОСОБА_2 , як матір`ю позивача, на період після їх розлучення не обізнаний.

Також, позиція позивача щодо підстав виїзду його за кордон Держави України, не відповідає фактичним обставинам, так як наявність у відповідача трьох дітей, не вплинуло на те, що за станом здоров`я відповідач не придатний до військової служби, та потребує оперативного втручання, і проходить медичну допомогу в країні куди він прибув, очікуючи операцію.

Крім того, відповідач зазначив, що навіть у разі позбавлення його батьківських прав з юридичних підстав, зазначене не вплине на той факт, що відповідач є і залишиться батьком позивача, і що він як батько, ніколи не відмовлявся і не відмовиться від сина.

Просив суд у задоволенні позовних вимог заявлених позивачем ОСОБА_1 відмовити.

Представником відповідача, адвокатом Снітько Е.В. підтримана позиція заявлена відповідачем у повному обсязі, та наголошено, що позиція позивача ґрунтується на необізнаності ОСОБА_4 , як сина, про фактичні обставини та події які мали місце між його батьками під час та після їх розлучення, що вимусило відповідача уникнути від безпосереднього контакту з сином, з метою врахування позиції матері позивача ОСОБА_2 ..

4.Позиція 3-іх осіб.

ОСОБА_2 в ході судового розгляду зазначила, що вона не була ініціатором звернення сина, ОСОБА_1 до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав.

Зі свого боку ОСОБА_2 зазначила, що з початку їх із ОСОБА_3 подружнього життя, вона при реєстрації шлюбу не змінила своє дошлюбне прізвище не змінила, залишив його без змін. Коли народився ОСОБА_5 , то при реєстрації його народження, після спілкування з відповідачем, дитині було присвоєне її прізвище ОСОБА_7 . Після цього вона змінила, своє прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , а також було змінено прізвище дитині на ОСОБА_8 .

До 2013 року, вона із відповідачем та сином ОСОБА_5 проживали разом, проте на її думку, відповідач недостатньо приділяв уваги та часу сину, недостатньо забезпечував її та сина, внаслідок певних причин їх шлюб із відповідачем було розірвано. Син ОСОБА_5 після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, залишився проживати разом із нею.

ОСОБА_5 дуже був прив`язаний до батька, завжди його чекав, з радістю йшов до нього. Десь пів року після розлучення, відповідач брав ОСОБА_5 до себе, проводив із ним час, але потім одного дня, він повідомив що б вони не дзвонили йому, після чого було припинено спілкування з відповідачем.

Були випадки коли вона зверталася до відповідача з питань його участі у лікуванні сина, який потрапляв до лікарні, чи необхідності допомоги у тому що б забрати сина з навчального закладу, чи потреби відвезти сина на автомобіля за місцем потреби, проти відповідач відмовляв в цьому. Також коли випадково син зустрічався із батьком у місті, останній не спілкувався з сином, не проявляв до нього уваги, та ставився як до чужої людини. Все це син ОСОБА_5 дуже тяжко переживав.

Також, під час навчання сина ОСОБА_5 , відповідач не відвідував навчальні заклади, не цікавився його досягненнями, життям, його намірами.

Після 2013 року відповідач живе своїм життям, і не проявляє турботи, цікавості до сина.

Навіть коли він сплачує аліменти, то допускає заборгованості, та здійснює діє на працевлаштування до посад на мінімальну заробітну плату.

А тому підтримує позицію заявлену сином ОСОБА_5 , так як це його особисте бажання на звернення із даним позовом до суду.

З боку Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, до участі у судовому розгляді представник не прибував.

5.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 подав до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав».

18 листопада 2022 року Ухвалою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу вирішено передати за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

13 грудня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (а.с. 28).

16 грудня 2022 року на електронну пошту Заводського районного суду міста Дніпродзержинська зареєстровано клопотання від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, згідно до змісту якого просять направити на їх адресу копію позовної заяви та матеріали, які долучені до справи (а.с. 38).

06 лютого 2023 року до канцелярії суду адвокат Снітько Е.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подав клопотання, відповідно до якого просить відкласти розгляд справи на іншу дату (а.с. 51).

17 лютого 2023 року на електронну пошту суду від представника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно до змісту якого просять судове засідання, призначене на 02.03.2023 року розглядати без участі їх представника або перенести на іншу дату (а.с. 62).

28 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 до канцелярії суду подав заяву, в якій просить перенести судове засідання 02.03.2023 року (а.с. 63).

02 березня 2023 року адвокат Снітько Е.В., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , до канцелярії судуд подав заяву, згідно до змісту якого просить відскласти розгляд справи (а.с. 64).

03 березня 2023 року до канцелярії суду надійшов відзив напозовну заяву, поданий адвокатом Снітько Е.В. (а.с.71-73).

17 березня 2023 року електронну пошту суду від представника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, згідно до змісту якого просять 25.04.2023 року та в подальшому справу розглядати без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахування висновку (а.с. 75-77).

25 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 до канцелярії суду подав заяву на виклик свідків по справі (а.с. 81).

25 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду спору по суті.

6.Фактичні обставини встановлені судом.

01 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , був зареєстрований шлюбу Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, згідно до актового запису № 876.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області (повторно) від 02 вересня 2008 року, на підставі актового запису за № 146 від 24 лютого 2006 року (а.с. 5).

31 травня 2013 року Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області розірвано шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 01 травня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 876. Рішення набрало законної сили 10 червня 2013 року (а.с. 7).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за місцем проживання матері ОСОБА_2 , що підтверджено інформацією про реєстрацію місця проживання від 12 вересня 2022 року № 19/10762 (а.с. 8), довідкою про склад сім`ї від 12 вересня 2022 року № 21/7537 (а.с. 9).

В провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться на виконанні ВП № 38723037, в межах якого стягуються аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_1 , станом на 09.05.2022 рік ОСОБА_3 має переплату аліментів на 30 число поточного місяця у розмірі 6720,50 гривень, що підтверджено розрахунком (а.с. 10-14).

За період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Комунальному закладі «Технічний ліцей імені Анатолія Лигуна» Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 учбовий заклад не відвідував, успішністю сина не цікавився, що підтверджено довідкою № 168 від 06 серпня 2021 року (а.с. 16), довідкою № 302 від 09 вересня 2022 року (а.с. 17).

Згідно до відповіді на запит ОСОБА_2 , Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Кам`янської міської ради від 16 вересня 2021 року за № 337/1-05 (а.с. 18), зазначено, що син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має декларацію з сімейним лікарем. У 2018 році і у 2023 році дитина була консультована лікарями ОДКЛ.

Довідкою КЗСМО «Мистецька школа № 5» КМР від 31.08.2021 року за № 64/01-24 (а.с. 19), зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчався у закладі в період з 2015 року по 2021 рік, проте його батько ОСОБА_3 , заклад освіти не відвідував, успішністю сина не цікавився.

Висновком Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Виконавчого комітету від 14.03.2023 року за № 8вих-20/149 (а.с. 76-77), зазначено, що на думку органу опіки і піклування, позбавлення батька дитини батьківських прав є доцільним. До такого висновку орган опіки і піклування прийшов з врахування того, що після припинення шлюбних відносин неповнолітній ОСОБА_5 залишившись разом із матір`ю ОСОБА_2 , повністю перебуває на її утриманні, та з 2013 року не спілкується із сином, матеріально не допомагає, не підтримує родинні відносини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання, має заборгованість з аліментів, і на засідання комісії не прибув.

Допитані під час судового розгляду свідки з боку позивача ОСОБА_9 (бабуся позивача, з боку матері) і ОСОБА_10 (цивільний чоловік бабусі ОСОБА_9 ), суду пояснили, що після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_5 , він дуже переживав, завжди чекав на зустрічі із батьком. Надали негативну характеристику відповідача ОСОБА_3 , який на їх думку не брав належної участі у питаннях сім`ї під час шлюбу, та в питаннях забезпечення ОСОБА_5 після розірвання шлюбу із матір`ю позивача. Також згідно до пояснень ОСОБА_9 , відповідач ОСОБА_3 не бажав спілкуватися із сином, уникав із ним спілкування. На прохання допомоги під час перебування ОСОБА_5 у лікарні, чи відвезення його до дому зі школи, допомоги не надавав. Під час зустрічі із ОСОБА_5 у місті, з ним не спілкувався. Крім сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , іншої участі у його житті, відповідач не брав.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що вона є державним виконавцем у провадженні якої знаходиться виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Під час здійснення виконавчих дій, ОСОБА_3 сплачував нараховані суми, і на теперішній час заборгованості не має.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є вчителем, та була класним керівником ОСОБА_4 . За шкільне навчання, з питань навчання ОСОБА_5 до школи його батько не звертався, батьківських зборів не відвідував. За зверненням ОСОБА_5 вона складала довідки з цього питання.

7.Норми права застосовані судом.

П. 3 ч. 2 ст. 3 СК України - Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Ч. 1 ст. 6 СК України, - 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

П. 2 ч. 1 ст. 6 СК України - Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Ч. 7 ст. 7 СК України - Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 13 СК України - Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 121 СК України, - Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України визначено, що :

1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ч. 2 ст. 157 СК України - Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно до ч. 1 ст. 164 СК України, передбачено, що:

1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно до ч. 1 ст. 165 СК України, - Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

8.Мотиви і висновки судового рішення.

Судом встановлено, що предметом спору є позбавлення батьківських прав, а тому заявлений спір підлягає врегулюванню із застосуванням норм СК України.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , користуючись своїм правом на звернення із позовом про позбавлення батьківських прав, свого батька ОСОБА_3 , 04 листопада 2022 року звернувся із даним позовом до суду, що узгоджується із приписами ч. 1 ст. 165 СК України.

Як встановлено судом, мати та батько позивача ОСОБА_1 , в період з 01 травня 2005 року і по 10 червня 2013 рік, перебували у зареєстрованому шлюбі від якого, 14 лютого 2006 року був народжений позивач.

За своє життя позивач ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав в разом із батьком - ОСОБА_3 , з часу свого народження, і по розірвання шлюбу між його батьками.

Таким чином, судом встановлено, що на час виповнення повних 7 років, позивач ОСОБА_1 залишився проживати із матір`ю, окремо від батька.

Також, судом встановлено, що в період 2013-2014 роки, на початковому періоді після розірвання шлюбу між батьками позивача, відповідач ОСОБА_3 приймав активні дії до підтримання звичних стосунків із позивачем, як сином.

Проте, як зазначено сторонами, з 2014 року такі контакти між позивачем, як сином, та відповідачем, як батьком, були припинені.

Згідно до позиції позивача, припинення спілкування між ним та батьком, на його думку, сталося з причини небажання відповідача спілкуватися із ним, та заміною його іншими дітьми народженими у відповідача в іншому шлюбі, відсторонення від участі в його житті, вихованні, тощо.

Позиція відповідача ОСОБА_3 ґрунтується на тому, що на початковій стадії після розірвання шлюбу із матір`ю сина ОСОБА_5 , нею були здійснені певні дії, які призводили до сварок, скандалів, обумовлювань, тощо…, що на думку відповідача могло негативно вплинути на сина ОСОБА_5 , який є позивачем у даному позові. Проте, він вимушений був дистанціюватися від спілкування з сином ОСОБА_5 з метою уникнення таких сварок, тощо…, і брати участь у його житті з осторонь, спостерігаючи за ним з віддалі та за допомогою своїх знайомих, забезпечуючи безпеку сину в певних ситуаціях таємно від нього. Щодо питання утримання сина, то це було вирішено шляхом стягнення з нього аліментів, які він сплачує.

Під час судового засідання, судом встановлено, що відповідач перебуває за кордоном, але наполягав на його безпосередньої участі у судовому розгляді, не зважаючи на представлення його інтересів представником, і наголошував незгоді з позбавленням його батьківських прав, з врахуванням інтересів самого сина. Також відповідачем наголошено, що він назавжди є і буде батьком позивача, незважаючи на будь-які обставини. Щодо виконання його батьківських обов`язків по відношенню до позивача, то він їх виконував з врахування фактичної ситуації та стосунків які склалися із матір`ю позивача, - ОСОБА_2 , враховуючи інтереси сина, заявляючи що він ніколи не відмовлявся від сина, та від спілкування із ним.

Як зазначив Верховний Суд у своїх рішеннях, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом під час судового розгляду були заслухані всі сторони, свідки сторони позивача, докази по справі, в тому числі і за згодою сторін їх спільну переписку, в зв`язку із чим підтверджено, що станом на 2013-2014 роки у батьків позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_2 мав місце конфлікт, який впливав на позивача ОСОБА_14 та можливість його спілкування із батьком, як то перенесення психоемоційного стану матері на дитину, та сприйняття дитиною суспільства і оточуючих, членів родину, через сприйняття їх матір`ю.

Зазначені обставини, беззаперечно вплинули на стосунки ОСОБА_1 як із батьком ОСОБА_3 , так і з матір`ю ОСОБА_2 , що проявилося у відстороненні батька з життя дитини, та заповнення такої прогалини матір`ю, яка також потребувала заповнення втрати у своєму житті людини яким був її чоловік.

Також, як встановлено під час розгляду справи, після розірвання шлюбу з матір`ю позивача, ОСОБА_3 підтримував стосунки з жінкою, яка стала його дружиною, та матір`ю його дітей, що також болісно переніс позивач, звертаючи на недостатність уваги відповідача по відношенню до нього як до сина, який потребував його участі у своєму житті як батька.

Як вбачається із досліджених доказів та встановлено в ході судового розгляду, позиція позивача ОСОБА_1 щодо неактивної участі батька у його житті починаючи з 2014 року, як такої що обмежувалася для позивача лише сплатою з боку батька аліментів на його утримання, пов`язана із конфліктом між його батьками, проживанням відповідача на значній відстані від сина та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні сина, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами.

Після розірвання шлюбу між батьками позивача ОСОБА_15 , формування відношення дитини до батька відбувається лише за ставленням матері, що впливає, навіть і не свідомо на відношення позивача ОСОБА_4 до батька, як то у виді образи на останнього.

Щодо Висновку Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Виконавчого комітету від 14.03.2023 року за № 8вих-20/149 (а.с. 76-77), яким позиція органу опіки і піклування викладена як така, що позбавлення батька дитини батьківських прав є доцільним, не може бути прийнята судом до уваги, так як не відповідає встановленим фактичним обставинам.

Так, обґрунтовуючи свій висновок, орган опіки і піклування зазначив, як підстави для прийняття такого рішення, що після припинення шлюбних відносин неповнолітній ОСОБА_5 залишившись разом із матір`ю ОСОБА_2 , повністю перебуває на її утриманні, та з 2013 року не спілкується із сином, матеріально не допомагає, не підтримує родинні відносини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання, має заборгованість з аліментів, і на засідання комісії не прибув.

Так, залишення дитини із матір`ю після розлучення батьків не є підставою для позбавлення батьківських прав батька, також матеріальне забезпечення позивача відбувається в тому числі і за участі батька, який сплачує аліменти, та у якого заборгованість на час розгляду справи відсутня, також жодним доказом не підтверджено висновок органу опіки і піклування в ухиленні відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношення до сина. Так само як і факт не прибуття на засідання, не може бути врахований судом, як підстава для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, під час судового розгляду судом не встановлено, і стороною позивача, 3-ою особою, як і органом опіки і піклування, не надано жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження наявності підстав визначених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_1 ..

Навіть, незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи чи не підтримання ним захоплення дитиною співом та грою на фортепіано, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 753/9433/17 провадження № 61-3462св20.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Також, як було зазначено і в Постанові Верховного Суду у справі № 331/5427/17, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

А тому, в виходячи з наведеного, встановив відсутність підстав передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідача, та враховуючи права та інтереси позивача, як дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав», відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, юридична адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Свободи, будинок № 2/1;

третя особа ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений 24 липня 2023 року.

Суддя Івченко Т. П.