провадження № 2/205/639/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Саруханової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу з урахуванням положень ст. 69 КК України у розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, розстрочивши виплати штрафу певними частинами на 12 (дванадцять) місяців, зобов`язавши сплачувати рівними частинами по 3 188 (три тисячі сто вісімдесят вісім) гривень, починаючи з моменту набрання чинності цим вироком, без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2021 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»» на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 29 999,02 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн., а всього - 39 999,02 грн.; стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн., а всього - 92 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що 05.02.2020 року близько 15:50 годин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в Новокодацькому районі м. Дніпро по вул. Генерала Волівача з боку вул. Старий шлях в напрямку вул. Природної. Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змін, перед виконанням маневру обгону не переконалася в тому, що своїм маневром не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи обгін, виїхала на смугу зустрічного руху, не обрала безпечну швидкість руху керованого нею автомобіля, не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратила контроль над керуванням транспортного засобу, і в районі будинку АДРЕСА_1 скоїла зіткнення з велосипедом під керуванням велосипедиста ОСОБА_1 , яка рухалась у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистці ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового поперечного перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у середній третині зі зміщенням уламків, не менше 20-ти синців - по зовнішній поверхні лівого стегна від верхньої до нижньої третини з переходом відповідно на проекцію лівого колінного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки від верхньої до нижньої кінцівки, по внутрішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильну поверхню лівої стопи в проекцію 3-5-ї плюснових кісток, по внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у середній третині, 8-ми саден - по задній поверхні правого та лівого ліктьових суглобів, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передній поверхні правої гомілки на межі верхньої та середньої третини (частково на тлі синця), по передній поверхні лівої гомілки у середній третині (на тлі синця), в проекції серединного квадрату лівої сідниці. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо сказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини рухаючись авто- та вело-засобів за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилось незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №2» ДМР. Виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу. При заданому механізмові події дії водія автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визначалася виконанням нею вимог п.12.1 Правил дорожнього руху і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати зазначені вимоги ПДР. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який встановлює наступне: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вказаних обставин. Скоєним злочином ОСОБА_2 завдала позивачу матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода складається з: витрат на лікарські операції, на ліки та лікарські засоби - 22 999,02 грн.; шкоди, пов`язаної зі знищенням велосипеду, вартістю 5 000,00 грн.; шкоди, пов`язаної зі знищенням мобільного телефону «Dodjee Х-60», вартістю 4 000,00 грн. Загальний розмір матеріальної шкоди становить 31 999,02 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1927428, строк дії з 21.06.2019 року по 20.06.2020 року, ліміт страхової суми: 200 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну майну; франшиза - 2 000,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»» підлягає стягненню сума страхового відшкодування на погашення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 29 999,02 грн., що складає різницю заподіяної матеріальної шкоди та франшизи (31999,02 - 2000,00 грн.)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 05.02.2020 року близько 15:50 годин водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в Новокодацькому районі м. Дніпро по вул. Генерала Волівача з боку вул. Старий шлях в напрямку вул. Природної.

Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змін, перед виконанням маневру обгону не переконалася в тому, що своїм маневром не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи обгін, виїхала на смугу зустрічного руху, не обрала безпечну швидкість руху керованого нею автомобіля, не врахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратила контроль над керуванням транспортного засобу, і в районі будинку АДРЕСА_1 скоїла зіткнення з велосипедом під керуванням велосипедиста ОСОБА_1 , яка рухалась у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистці ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового поперечного перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у середній третині зі зміщенням уламків, не менше 20-ти синців - по зовнішній поверхні лівого стегна від верхньої до нижньої третини з переходом відповідно на проекцію лівого колінного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки від верхньої до нижньої кінцівки, по внутрішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильну поверхню лівої стопи в проекцію 3-5-ї плюснових кісток, по внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у середній третині, 8-ми саден - по задній поверхні правого та лівого ліктьових суглобів, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передній поверхні правої гомілки на межі верхньої та середньої третини (частково на тлі синця), по передній поверхні лівої гомілки у середній третині (на тлі синця), в проекції серединного квадрату лівої сідниці.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо сказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини рухаючись авто- та вело-засобів за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилось незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №2» ДМР. Виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

При заданому механізмові події дії водія автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визначалася виконанням нею вимог п.12.1 Правил дорожнього руху і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати зазначені вимоги ПДР.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, який встановлює наступне: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу з урахуванням положень ст. 69 КК України у розмірі 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн., розстрочивши виплати штрафу певними частинами на 12 місяців, зобов`язавши сплачувати рівними частинами по 3 188 грн., починаючи з моменту набрання чинності цим вироком. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 352,62 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 9-14).

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2021 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року щодо ОСОБА_2 в частині призначення покарання - скасовано. Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 950 грн., з позбавлнням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 15-23).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2021 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2021 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову - скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 4-8).

В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди,а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору .

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 у період вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АТ «СК «МЕГА ГАРАНТ»» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1927428, строк дії з 21.06.2019 року до 20.06.2020 року, ліміт страхової суми: 200 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну майну, розмір франшизи - 2 000,00 грн. (а.с. 29).

До того ж, відповідно до п. 1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Оскільки ОСОБА_2 на момент ДТП мала посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тобто керувала транспортним засобом правомірно, незважаючи на те, що страховиком за вищезазначеним страховим полісом є ОСОБА_4 , відповідач також є особою, відповідальність якої застрахована.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем на підтвердження розміру, заподіяної їй майнової шкоди надано виписку із медичної картки та квитанції на оплату витрат на лікування на загальну суму 9 750,20 грн. (а.с. 46-55).

З урахуванням викладеного суддя доходить висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «СК «Мега-Гарант»» на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 9 750,20 грн.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження майнової шкоди в розмірі 22 248,82 грн., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача франшини в розмірі 2 000,00 грн., оскільки в силу п. 12.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10 грудня 2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29 червня 2004 року)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою порушення звичайного способу життя позивача, втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя; а також приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 у добровільному порядку здійснила оплату витрат на лікування позивача на суму 16 160,57 грн.; з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу.

Згідно зі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках,передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі,який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров`ю.

Оскільки страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 9 750,20 грн., то страховик має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_1 у розмірі 487,51 грн. (9 750,20 грн. х 5 % = 487,51 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а отже з відповідачів в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог: з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»» - 502,03 грн.; з ОСОБА_2 - 490,37 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 22-23, 979-980, 999, 1166-1167, 1187-1188, 1177, 1194 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 6, 22, 26-1, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81-82, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»» (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 9 750,20 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 487,51 грн., а всього - 10 237,71 грн. (десять тисяч двісті тридцять сім гривень 71 копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ»» в дохід держави судовий збір у розмірі 502,03 грн. грн. (п`ятсот дві гривні 03 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 490,37 грн. (чотириста дев`яносто гривень 37 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2023 року.

Суддя Н.В. Басова