Справа № 463/6631/22
Провадження № 2/463/632/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання за ОСОБА_5 права власності на частину земельної ділянки площею 0,0631 га, кадастровий номер: 0:07:006:0063, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що ОСОБА_5 є власником (одної другої) частки житлового будинку АДРЕСА_1 ) загальною площею 102,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Житловий будинок по АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці загальною - площею 0,0631 га, кадастровий номер земельної ділянки: :07:006:0063, призначення: для обслуговування житлового будинку, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності зареєстрована за дідом Позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 21.03.2014 року.

Таким чином, Позивач - ОСОБА_5 є власником житлового будинку, проте не є власником відповідної частини земельної ділянки, на якій такий будинок розташований і яка призначена для його обслуговування, що суперечить закону та порушує права Позивача.

Власником відповідної частини земельної ділянки, яка призначена для обслуговування частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить Позивачу, залишається її дідо - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкова справа після смерті такого не заводилася.

На час отримання свідоцтва та реєстрації права власності за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер 610137200:07:006:0063, яка призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , зазначені особи були співвласниками даного будинку і розмірі їхніх часток у будинку становили , та відповідно, а відтак розміри їх часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку були пропорційними часткам у будинку та становили частка земельної ділянки належала ОСОБА_6 , і по частці земельної ділянки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 подарував частку житлового будинку АДРЕСА_1 своєму сину (батьку Позивача) ОСОБА_8 , який, в свою чергу, подарував частину відповідного будинку Позивачу. У зазначених вище договорах вказано про те, що відповідний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0631 га кадастровий номер 610137200:07:006:0063, проте правочинів щодо розпоряджання відповідною частиною земельної ділянки, на які розташований будинок, вчинено не було.

Таким чином, разом з переходом права власності на відповідну частину будинку на підставі укладених 26.06.2015 року договорів дарування між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , до обдарованих осіб перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, проте таке право власності на відповідну частину земельної ділянки не було за ними зареєстроване.

Таким чином, змушена звернутись до суду із позовом.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року відкрито провадженні у справі та розпочато підготовче провадження у справі.

Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду надійшло «заперечення на позовну заяву».

Проти позову заперечують, оскільки площа земельної ділянки Березова 44 належала ОСОБА_9 . На цій ділянці будувався будинок, який мав належати тільки ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . Фундамент цього будинку був зроблений батьком і дідусем. По проханню сина ОСОБА_6 , який на цей час проживав за адресою своєї дружини, ОСОБА_9 віддав частину земельної ділянки вже з фундаментом під забудову 1/2 будинку і розділив землю між сином і зятем (батьком відповідачів) огорожею, межі якої збережені по даний час. З 1963 року їх батьки вже проживали за адресою АДРЕСА_1 , і по даний час жодних суперечок за землю ніколи не було до нової претендентки ОСОБА_5 .

Також, до суду поступив відзив на позовну заяву відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В такому зазначають, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. спірна земельна ділянка належала відповідачам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (діду позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на праві спільної сумісної власності. Інших співвласників вказаної земельної ділянки (загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: :07:006:0063) на той час не існувало. Таким чином, розмір частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становив саме 1/3, пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було, що визнає в своїй позовній заяві сама позивачка. За загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Жодних документів щодо реєстрації права власності на належну позивачці частину спірної земельної ділянки вона не надає, а також не наводить обґрунтованих правових підстав, чому на протязі такого тривалого часу право власності на відповідну частину земельної ділянки не було за нею зареєстровано. Крім цього, долучені до позовної заяви документи - Договір дарування від 26.06.2015 року, згідно якого позивачка отримала в дар від свого батька частину вказаного житлового будинку, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2022 року, згідно якого по спадщині після смерті батька позивачка отримала частину вказаного житлового будинку, не містять жодних застережень щодо набуття позивачкою прав власності саме на частину спірної земельної ділянки. Таким чином, з набуттям позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї, як до нової власниці цього нерухомого майна, в силу положень статтей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на частину спірної земельної ділянки, оскільки попередній власник не мав такої частки на момент її відчуження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, наведеним в позові.

Відповідачі та їх представник проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з Наказом Управління комунальної власності ЛМР від 18.07.2011 року, було вирішено оформити право спільної часткової власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 : гр. ОСОБА_10 (батько відповідачів) - на 1/2 ідеальну частину житлового будинку; гр. ОСОБА_6 (дідо позивача) - на 1/2 ідеальну частину житлового будинку.

Станом на день подання позову ОСОБА_5 є власником (одної другої) частки житлового будинку АДРЕСА_2 .

Так, частину зазначеного вище житлового будинку ОСОБА_5 отримала в дар від свого батька - ОСОБА_8 на підставі договору дарування.

В свою чергу, батько Позивача - ОСОБА_8 став власником частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 26.06.2015 року, укладеного між ним та його батьком - ОСОБА_6 (дарувальник).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина на (одну четверту) частку житлового будинку АДРЕСА_2 і яку прийняла Позивач - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. 06 вересня 2022 року.

Станом на сьогодні співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач - ОСОБА_5 , якій на праві власності належить такого будинку, відповідачі - ОСОБА_2 , якій належить (одна четверта) частка житлового будинку, та ОСОБА_3 , якій на праві власності також належить (одна четверта) частка будинку.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці загальною - площею 0,0631 га, кадастровий номер земельної ділянки: :07:006:0063, призначення: для обслуговування житлового будинку, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності зареєстрована за дідом Позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 21.03.2014 року.

У відповідності до ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. (індексний номер: 19375582) - копія якого долучена самою позивачкою до позовної заяви та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2014 р., спірна земельна ділянка належала відповідачам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Інших співвласників вказаної земельної ділянки (загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: :07:006:0063) на той час не існувало.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та претендуючи на частину спірної, позивач посилається на положення ч.6 ст.120 ЗК України , та вважає, що з переходом права власності на відповідну частину будинку на підставі укладених 26.06.2015 року договорів дарування між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , до обдарованих осіб перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку, тобто на частину.

Суд з такими доводами позивача не погоджується із таких підстав.

Як уже зазначено судом, спірна земельна ділянка була передана власникам будинку АДРЕСА_1 у процесі приватизації за зверненням трьох співвласників будинку у спільну сумісну власність. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2014 р. (індексний номер: 19375582) спірна земельна ділянка загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер: :07:006:0063 належала відповідачам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як встановлено у судовому засіданні відповідно до договору дарування від 26.06.2015 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 частину будинку АДРЕСА_1 . При цьому частка у земельній ділянці не була предметом цього договору дарування.

Як вбачається із копії договору дарування від 26.06.20215 року (а.с.13) ОСОБА_8 подарував частину будинку АДРЕСА_1 позивачці. При цьому частка у земельній ділянці також не була предметом цього договору дарування.

З копії свідоцтва про право на спадщину від 06.09.2022 року (а.с.20) після смерті батька ОСОБА_8 позивачка стала власником ще частини будинку АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що виходячи із положень ч.2 ст.370 ЦК України, оскільки спірна земельна ділянка передавалася трьом співвласникам у спільну сумісну власність і домовленістю між ними, законом чи рішенням суду не визначено конкретні частки співвласників, тому всіх власників частки були рівними, тобто, кожному із співвласників належало по 1/3 частині спірної земельної ділянки.

Окрім цього, у відповідності до ст.89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становив саме 1/3, пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було.

Згідно ст.377 ЦК України (відповідно до чинної редакції) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України (відповідно до чинної редакції) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Суд погоджується із доводами представника відповідачів, що долучені до позовної заяви документи - Договір дарування від 26.06.2015 року (згідно якого позивачка отримала в дар від свого батька частину вказаного житлового будинку) та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2022 року (згідно якого по спадщині після смерті батька позивачка отримала частину вказаного житлового будинку) не містять жодних застережень щодо набуття позивачкою прав власності саме на частину спірної земельної ділянки, оскільки вона стала власником земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 , тому їй належить 1/3 частина спірної ділянки, а не частина, як вважає позивач.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Таким чином, слід прийти до обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї, як до нової власниці цього нерухомого майна, в силу положень статтей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на частину спірної земельної ділянки, оскільки попередній власник не мав такої частки на момент її відчуження.

Натомість позивач має право на 1/3 частину спірної земельної ділянки, оскільки саме такою ідеальною частку у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку володів сам ОСОБА_6 - пропорційно до кількості співвласників зазначеної земельної ділянки та у відповідності до їх волевиявлення, оскільки жодних правочинів щодо зміни їх часток вчинено не було.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково і слід визнати за позивачем право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0631 га, кадастровий номер: 0:07:006:0063, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім цього, з врахуванням часткового задоволення позову, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі по 405,23 грн, а в решті - залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0631 га, кадастровий номер: 0:07:006:0063, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В решті в задоволенні вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі по 405,23 грн (чотириста п`ять гривень 23 копійки)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 18 грудня 2023 року.

Суддя: Гирич С. В.