Справа №760/617/21 2/760/3165/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді - Усатової І.А., за участю секретаря - Омелько Г.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 084,98 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 липня 2016 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номери та строк дії кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн.

Щодо встановлення кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору, а саме здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для карти «Універсальна», 84,0 % - для картки « Універсальна голд».

В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 14 грудня 2020 року має заборгованість - 61 084,98 грн., з яких: 48 883,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту); 12 201,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 13 січня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності було здійснено запит щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року в справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками на адресу його місця реєстрації.

Ухвалою судді від 26 квітня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. 02 травня 2023 року на виконання вимог ухвали надійшла заява про усунення недоліків з редакцією позовної заяви, що підписана представником позивача.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача, який надійшов до суду 14 травня 2021 року, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки не погоджується із позовними вимогам, вважає їх надуманими, недостовірними та безпідставними.

Зазначає, що анкета-заява № б/н від 18 липня 2016 року була підписана ним виключно для проходження ідентифікації та закриття рахунку у справі № 9/15 про банкрутство ВАТ «Квасилівський завод комунального устаткування».

Ні у розрахунку заборгованості, ні у виписці по карткових рахунках, ні у довідках, які є додатками до позову, не визначено початковий рівень кредитного ліміту, який надавався банком під час видачі картки у 2016 році.

Посилається на те, що жодного документу, а тим більше договору про надання кредиту, він з банком не підписував, а тому, приймаючи власну ініціативу, банк нібито встановив кредитний ліміт у 2019 році в сумі 50 000 грн., не надаючи жодних доказів про видачу та/або переказу на рахунок вказаних кредитних коштів.

Прийняттям банком одноосібного рішення без належного повідомлення іншої сторони та відсутності письмових доказів не може бути наслідком неналежного виконання зобов`язань іншою стороною.

Не погоджується з твердження щодо існування між ним та банком договору, на положеннях якого ґрунтуються доводи позовної заяви. Вказує, що у формулярі-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, а саме: сума кредитного ліміту (грошового зобов`язання), умова про надання суми у користування та обов`язок повернення, строк надання грошових коштів та строк їх повернення, а також розмір відсотків за користування кредитом та умови щодо стягнення пені.

Будь-які інші документи - Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт, типові або примірні форми договорів, ним не підписувалися.

За правилами положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, якою підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування у кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згода відповідача підтверджена його власноручним підписом у анкеті-заяві.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, з якими як слідує з анкети-заяви він ознайомлений.

Укладений між сторонами договір б/н від 18 липня 2016 року у виді анкети-заяви містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору, відповідно до якого позивач відкрив картковий рахунок відповідачу та видав 18 липня 2016 року та 03 жовтня 2017 року картки.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки 18 липня 2016 року відповідачу був встановлений кредит у розмірі 0,00 грн., який 15 липня 2019 року збільшився до 50 000 грн., 22 січня 2020 року зменшився до 49 980,74 грн., а 01 червня 2020 року був анульований.

З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 18 липня 2016 року та виписки по кредитному договору, вбачається, що відповідач користувався виданими банком кредитними картками та періодично вносив платежі в погашення кредиту.

Відповідно до 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно положень ст. 1069 цього Кодексу, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, у відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи виписки по рахунку, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення коштів, відповідач користувався коштами по відкритому йому картковому рахунку за договором б/н від 18 липня 2016 року.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Правилами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, відповідач не погашав вчасно заборгованість, що підтверджується вказаною випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, які відповідачем жодним чином спростовано не було, у результаті чого утворилася заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).

Суд акцентує увагу, що за численними висновками Верховного Суду заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, виписка по картковому рахунку може бути належним та допустимим доказом щодо заборгованості за кредитним договором (зокрема, постанова від 25.05.2021 року по справі № 554/4300/16-ц, постанова від 17.12.2021 року по справі № 278/2177/15-ц).

Втім, позивач, окрім стягнення заборгованості по тілу кредиту (простроченого тіла кредиту), просить також стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Статтею 625 ЦК України також визначено боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За наданим розрахунком заборгованості розміри процентних ставок змінювалися, однак матеріали справи не містять обумовлення сторонами кожної з них.

Так, у заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів, як невід`ємні частини договору.

Разом з тим, підписаних відповідачем Тарифів стороною позивача до матеріалів справи не надано.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач був ознайомлений, підписуючи анкету-заяву. Також немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та умови щодо конкретних розмірів та порядку їх нарахування.

Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зауважено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Так, надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Безпосередньо укладений між сторонами договір від 18 липня 2016 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).

При цьому, як слідує з розрахунку заборгованості, що наданий стороною позивача, та не спростований контррозрахунком сторони відповідача, позичальником було погашено заборгованість по нарахованим відсоткам - 2854,53 грн., по простроченим відсоткам - 2897,85 грн., що в сумі складає 5752,38 грн.

Також, з вказаного розрахунку вбачається, що до тіла кредиту додавалися суми нарахованих відсотків загальний розмір яких складає 7104,74 грн. (рядок 4 - відсотки погашені за рахунок кредиту), що також відображено виписці по рахунку, яку суд визнав належним та допустими доказом підтвердження наявності заборгованості.

Крім того, згідно розрахунку загальна сума заборгованості складається з заборгованості за тілом кредиту (простроченим) та за відсотками (нарахованими та простроченими), які не включені в заборгованість. Між тим, враховуючи зміст розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що до заборгованості за тілом кредиту включено списання відсотків за користування кредитного ліміту в загальному розмірі 17 954,13 грн.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що правомірним є вирахування вказані суми коштів у загальній сумі 30 811,25 грн. (5752,38+7104,74+17 954,13) із суми заборгованості за тілом кредиту (за простроченим тілом кредиту).

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача складає 18 071,98 грн. (48 883,23-30 811,25).

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам.

Так, заявлений розмір позовних вимог складав 61 084,98 грн. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 071,98 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 70,42 % (різниця від 100/61 084,98 х 18 071,98).

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 671,47 грн. (2270 -70,42 %).

Керуючись ст.ст. 11, 207, 509, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 615, 625, 633, 634, 651, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18 липня 2016 року заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) - 18 071,98 грн., а також судовий збір - 671,47 грн.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.А. Усатова