Справа № 463/865/20 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С. В.
Провадження № 22-ц/811/1258/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Салата Я.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Львові без повідомлення учасників справи цивільну справу №463/865/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,- про стягнення матеріальної шкоди

в с т а н о в и в :

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Личаківського районного суду міста Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди.

В обгрунтування позову покликається на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_6 .

Відповідачі, які проживають поверхом вище, неодноразово пошкоджували її помешкання шляхом залиття квартири.

21 серпня 2019 року відповідачами повторно було затоплено квартиру, про що складено акт, в якому зафіксовані пошкодження.

Стверджує, що вона зверталась до відповідачів із вимогою відшкодувати шкоду, проте такі відмовились. Згідно висновку про вартість збитку такий становить 21 582 грн.

Враховуючи наведене, просила стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на її користь на відшкодування завданої матеріальної шкоди 21582 грн, а також 1800 грн за проведення експертизи. Судові витрати просила покласти на відповідачів.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 03 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що судом безпідставно не були взяті до уваги акти від 21 червня 2018 року та від 21 серпня 2019 року в підтвердження факту завдання відповідачами шкоди позивачу. Звертає увагу, що факт завдання їй відповідачами шкоди підтверджується як актами так і звітом з визначення вартості матеріального збитку від пошкодження майна внаслідок залиття.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 3 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу він відповідачів не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що в квартирі за адресою АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_2 .

Згідно інформації з державних реєстрів, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту залиття квартири АДРЕСА_4 , позивачка ОСОБА_1 посилається на: акт, складений комісією ЛКП «Дім» від 21 червня 2018 року про залиття; акт, складений комісією ЛКП «Дім» від 21 серпня 2019 року про залиття; звіт з визначення вартості матеріального збитку від пошкодження майна внаслідок залиття, з датою проведення оцінки 26 листопада 2019 року.

Із матеріалів справи та пояснень представника позивача, даних в суді першої інстанції, огляд квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 21 червня 2018 року та 21 серпня 2019 року не проводився.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено наявності вини відповідачів в залитті її квартири 21 серпня 2019 року та розмір завданої шкоди.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних причин.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку №4 до Правил.

Вказаний акт про залиття повинен складатися комісією у складі: головного інженера виконавця послуг - голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету.

Також, згідно вказаних вище Правил, в акті необхідно чітко зазначити дату залиття, причини залиття, а саме, несанкціоноване втручання мешканців квартири ( із зазначенням № квартири) у роботу системи, незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та інше.

З долучених позивачем актів про залиття від 21 серпня 2019 року та від 21 червня 2018 року відсутні відомості щодо дати залиття квартири позивача, а також причину залиття. Окрім цього, такі акти про залиття складено без огляду квартири АДРЕСА_5 , з приводу якої в актах зазначається, що саме мешканці квартири АДРЕСА_5 залили квартиру АДРЕСА_6 . Також згадані акти були складені комісією, яка складалася з трьох майстрів дільниці. Їх посади та кваліфікація не зазначені в цих актах.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів в підтвердження того, що відповідачі, які є власниками квартири АДРЕСА_3 своїми неправомірними діями, завдали ОСОБА_1 матеріальну шкоду, шляхом залиття її квартири АДРЕСА_6 . Окрім цього, відсутні докази щодо причини залиття квартири позивачки. Із актів, складених комісією ЛКП «Дім» неможливо встановити причинно- наслідковий зв`язок між діями чи бездіяльністю відповідачів та залиттям квартири позивача в зазначений нею період, а саме 21 серпня 2019 року.

Крім цього, не є належним доказом в підтвердження факту залиття відповідачами квартири позивача, звіт з визначення вартості матеріального збитку від пошкодження майна внаслідок залиття, оскільки такий вирішував питання вартості завданої шкоди, однак не причину залиття квартити.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що належними доказами в підтвердження факту залиття квартири можуть бути належним чином оформлені акти згідно п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 та висновки будівельно-технічної експертизи про причину залиття квартири.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк