ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6980/22 Номер провадження 22-ц/814/3572/23Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача Карпушина Г.Л.; суддів: Прядкіної О.В., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Андрейко Я.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 квітня 2023 року (ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст складено суддею 15 квітня 2023 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 коштів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з нею. Відповідач допомогу на утримання сина не надає, тому вона вимушена звернутись до суду із відповідним позовом. Позивач просила суд стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 7000 грн 00 коп, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання до суду позову.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн 00 коп, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішеннясуду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на утримання сина аліменти в розмірі 1416,50 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи не взяв до уваги його скрутне матеріальне становище, а також той факт, що позивач та їх спільна дитина проживають в квартирі, яка особисто належить відповідачу, та останній несе витрати на її утримання. Вказує, що судом при розгляді справи не враховано солідарний обовязок батьків по утриманню спільної дитини.

Також вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн, є незаконним, оскільки судом при розгляді цього питання не взято до уваги правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 725/1301/21, 21.08.2019 року у справі №922/2821/18, від 16.02.2021 року у справі № 910/14138 та інш. Тому, вважає що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбних відносинах з 27.11.2015 року. Проживають окремо. Квартира, де зараз проживає позивач з сином, придбана сторонами у шлюбі.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 28.03.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 52).

Сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували вказаний у позові розмір аліментів, та не надано доказів можливості відповідача ОСОБА_1 проводити його оплату, а тому дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, повністю з висновком суду в частині визначення розміру аліментів, колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (стаття 191 СК України).

Згідно із вимогами статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, щовідповідач є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей або інших осіб на утриманні не має. Тривалий час не був працевлаштований офіційно, при цьому він утримував родину на належному рівні у шлюбі народилася дитина, родина придбала власне житло та автомобіль. Позивач в цей час не працювала. На роботу відповідач працевлаштувався після пред`явлення позову до суду.

З 03.02.2023 року відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та працює на посаді менеджера зі збуту в ТОВ «БОГДАН МІД» із заробітною платою (посадовим окладом) 7000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «БОГДАН МІД» №15 від 07.02.2023 (а.с.34).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2022 року становить 2833 грн.

Колегія суддів відзначає, що встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів з огляду на те, що розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182, 183, 184 СК України, у тому числі з урахуванням майнового і фінансового стану відповідача та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів.

Тобто, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Разом з тим, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 7000 грн на дитину щомісяця, при цьому належного обґрунтування такого розміру позивачем не надано.

Визначаючи розмірстягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що середня заробітна плата по Кременчуцькому районі становить 14 458, грн, тому аліменти у розмірі 1/4 частки, які стягуються з батьків що не мають офіційного місця роботи або постійний доходів, складає 3588 грн 00 коп.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги офіційної довідки з місця роботи відповідача, з якої вбачається, що після всіх обов`язкових відрахувань його щомісячний дохід складає: 5635,00 грн на місяць (а.с.72).

Тому, враховуючи те, що у сторін є малолітній син, який проживає разом з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн на дитину щомісяця на користь позивача, що відповідатиме інтересам малолітнього сина сторін.

Такий розмір утримання, на переконання колегії суддів, є розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини справи та зміст позовних вимог, перш за все він відповідатиме інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків, принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей.

Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку, тобто є абсолютним.

Доводи апелянта про те, що розмір аліментів повинен становити 1416,50 грн. на місяць, є необґрунтованими, оскільки дитина повністю перебуває на утриманні матері, а тому зазначений відповідачем розмір буде недостатнім для утримання дитини відповідного віку.

Крім того, визначаючи розмір аліментів позивач повинна враховувати, що обов`язок по надані половини коштів на щомісячне утримання сина лежить і на ній, і даний факт також враховується при визначенні розміру аліментів на дитину.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов в частині вирішення вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід змінити визначивши розмір аліментів, який підлягає стягненнюз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст.137ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 в суді представляв адвокат Скляров М.М.. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 01.03.2023 року (а.с.47).

Позивач просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу на суму 10 000 грн 00 коп. На підтвердження чого надала: квитанцію № б/н від 01.03.2023 року на суму 10000 грн 00 коп. (а.с. 49), договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів у судах України від 01.03.2023 року (а.с. 47), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 48).

Згідно ст. 4 договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів у судах України від 01.03.2023 року клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару у розмірі 10000 грн 00 коп.

Відповідач проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечував у відзиві на позов.

Враховуючи те, що розглянута справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу. Розумним та співмірним розміром компенсації понесених витрат на правничу допомогу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

Доводи апелянта щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи, є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні.В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 квітня 2023 року змінити.

Стягнутиз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн 00 коп, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2023 року.

Головуючий суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді:__________________ О.В. Прядкіна _________________ О.Ю. Кузнєцова