Постанова

Іменем України

11 січня 2023 року

м. Київ

справа № 756/1476/21

провадження № 61-8003 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Горлевий Дмитро Іванович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката

Горлевого Дмитра Івановича, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 17 червня 2022 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М.,

Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 18 березня 2011 року № б/н

у розмірі 45 408,49 грн та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст ухваленого судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада

2021 року у складі судді Белоконної І. В. позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2011 року № б/н у частині тіла кредиту у розмірі 45 408,49 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк повністю довів свій позов. Позичальник свої кредитні зобов`язання належним чином

не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому наявні підстави для задоволення позову банку.

Короткий зміст ухвалених судових рішень суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року витребувано з Оболонського районного суду міста Києва цивільну справу № 756/1476/21.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2022 року відмовлено

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишено без руху, надано заявнику десятиденний строк з дня отримання вказаної копії ухвали суду для усунення недоліків, зокрема для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також для сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку та розмірі. Попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року відмовлено

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Продовжено заявнику процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду міста Києва

від 04 листопада 2021 року та надано десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду, а саме, для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також для сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку та розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада

2021 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на виконання вимог ухвали суду від 14 січня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху заявник подала

до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги,

в якій просила звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір»,

а також зазначала, що копію оскаржуваного рішення районного суду отримала 22 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку, тому вважала, що є всі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення

від сплати судового збору, та, продовжуючи процесуальний строк

для усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційний суд в ухвалі

від 26 квітня 2022 року, серед іншого, виходив із того, що доказів

на підтвердження отримання нею копії оскаржуваного судового рішення саме 22 листопада 2021 року заявником не надано, що унеможливлює перевірку обґрунтованості цих доводів та вирішити питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Копію ухвали суду від 26 квітня 2022 року про продовження процесуального строку отримав ОСОБА_2 (батько ОСОБА_1 ), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на 17 червня 2022 року недоліки, зазначені в ухвалі суду

від 26 квітня 2022 року, не усунуто, обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду та доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги не надано, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) щодо дії принципу res judicata, а також відповідні норми ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Горлевий Д. І., посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду

до апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 29 серпня 2022 року визнано наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Горлевим Д. І., підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І., про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І., на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року залишено без руху. Запропоновано заявникові надати належні докази

на підтвердження наведених обставин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, або навести інші підстави з наданням відповідних доказів, а також сплати судовий збір за подання касаційної скарги, або надати суду документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Горлевий Д. І., надіслав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема надав докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також обґрунтував поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І.,

про поновлення строку на касаційне оскарження. Поновлено заявнику строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року.

Відкрито касаційне провадження у цій справі. Витребувано цивільну справу № 756/1476/21 із Оболонського районного суду міста Києва. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року справу призначено

до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними

у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І., мотивована тим, що апеляційним судом необґрунтовано відмовлено

у відкритті апеляційного провадження. Про постановлену апеляційним судом ухвалу від 26 квітня 2022 року він та ОСОБА_1 дізналися лише 10 серпня 2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки його довірителька виїхала з території України ще 09 березня

2022 року через введення на території України воєнного стану. ОСОБА_2 , який, як зазначено в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду, отримав копію ухвали суду від 26 квітня 2022 року, не є учасником даної справи

і не наділений відповідними процесуальними правами. Крім того, він

не повідомив про її отримання, чим, у тому числі, було порушено право відповідача на отримання судового рішення та можливого усунення недоліків апеляційної скарги (у разі погодження з доводами суду).

Касаційна скарга містить доводи щодо обґрунтованості поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Зокрема, заявник уважає,

що суд апеляційної інстанції не виклав достатні та справедливі мотиви, чому надані відповідачем докази на підтвердження скрутного майнового стану є неналежними та не надав належну оцінку тому, чи є розмір судового збору, який необхідно сплатити співрозмірним із її майновим становищем,

і чи не обмежує такий розмір право на доступ до правосуддя, з урахуванням наведених відповідачем доводів.

Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника АТ КБ «ПриватБанк», в якому вказано, що доводи касаційної скарги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої

або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання

про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Щодо строку на апеляційне оскарження

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду

з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією

з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статті 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися

до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою

в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє

у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому

статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані

на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані («Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine», № 17160/06

та № 35548/06, § 34, рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року).

У своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу

на обставини справи (справи «Bellet v. France», «Ilhan v. Turkey», «Ponomaryov v. Ukraine», «Shchokin v. Ukraine» та інші).

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне

і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови

в такому перегляді.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Skorik v. Ukraine» зазначив, що відповідно

до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах

на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Zubac

v. Croatia» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду

на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Аналізуючи практику ЄСПЛ можна дійти висновку, що поновлення строку

на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Mushta

v. Ukraine»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими

і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Ryabykh v. Russia», «Ustimenko v. Ukraine»); 3) відновлення троку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Bezrukov

v. Russia», «Brumarescu v. Romania»).

Так, у статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності

з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 442/37/14, провадження № 61-1683св19).

Вирішення питання про поновлення процесуального строку належить

до дискреційних повноважень суду і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У справі, яка переглядається, 22 грудня 2021 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва

від 04 листопада 2021 року, в якій просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Вважала, що строк на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції не пропущено, оскільки вказане рішення вона отримала 22 листопада 2021 року.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року, апеляційний суд виходив із того, що заявник пропустила строк, визначений статтею 354 ЦПК України, на апеляційне оскарження рішення суду, клопотання (заяву) про його поновлення не подала, доказів отримання копії оскаржуваного судового рішення районного суду саме 22 листопада

2021 року не надала.

14 лютого 2022 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1

на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 14 січня 2022 року про залишення без руху, подала до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій, серед іншого, зазначала, що копію оскаржуваного рішення отримала лише 22 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку, що, на її думку, є підставою для поновлення

їй пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, продовжуючи процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги в ухвалі від 26 квітня 2022 року, вважав, що доказів

на підтвердження отримання відповідачем копії оскаржуваного рішення районного суду саме 22 листопада 2021 року не надано, що позбавляє суд можливості перевірити її доводи та вирішити питання щодо поновлення їй пропущеного строку.

Копію вказаної ухвали суду було отримано ОСОБА_2 (батько ОСОБА_1 ) 18 травня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 177).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі апеляційного суду

від 26 квітня 2022 року заявником не усунуто, обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не подано, тому вважав за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 4

частини першої статті 358 ЦПК України.

Разом із цим, Верховний Суд уважає такі висновки передчасними з огляду на таке.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право

на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався Указами Президента України: від 14 березня 2022 року № 133/2022

«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 18 квітня

2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану

в Україні», від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», й діє на цей час.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів

в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно

до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Разом із тим, якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинно вирішуватися з врахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку

до запровадження воєнного стану.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

У касаційній скарзі заявник указує на те, що про постановлену апеляційним судом ухвалу від 26 квітня 2022 року він та ОСОБА_1 дізналися лише 10 серпня 2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки його довірителька виїхала з території України ще 09 березня

2022 року через введення на території України воєнного стану. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_2 не є учасником даної справи і не наділений відповідними процесуальними правами на отримання повідомлень.

Верховний Суд уважає такі доводи заявника обґрунтованими й неналежним чином оціненими апеляційним судом.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі

в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом

з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня (частина п`ята статті 272 ЦПК України).

За змістом частини одинадцятої статті 272 ЦПК України судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення

чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У справі, яка переглядається, відсутні докази про вручення ОСОБА_1 ухвали апеляційного суду від 26 квітня 2022 року. Наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 (батьку відповідача) не є у розумінні статті

272 ЦПК України доказом вручення копії судового рішення саме відповідачу.

При цьому на момент продовження апеляційним судом процесуального строку (26 квітня 2022 року) на території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, було введено воєнний стан та станом на 18 травня 2022 року зазначені обставини продовжували мати місце в Україні.

Таким чином, висновок апеляційного суду про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4

частини першої статті 358 ЦПК України зроблено з порушенням норм процесуального права без належного його мотивування та врахування усіх обставин у цій справі у їх сукупності.

Право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

ЄСПЛ у справі «Volovik v. Ukraine» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції,

з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження

в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував зазначеного та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав,

що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Щодо сплати судового збору

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам

статті 356 ЦПК України.

До апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи,

які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк,

але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними

чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За практикою щодо застосування статті 6 Конвенції, наведеною, зокрема

у рішеннях ЄСПЛ у справах «Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania» (рішення від 26 липня 2011 року, заява № 9718/03), «Kreuz v. Poland» (рішення від 19 червня 2001 року, заява № 28249/95) сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий,

що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права

на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Kreuz v. Poland» від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Shishkov v. Russia» від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

З огляду на наведене, відповідач у справі може за певних обставин (дійсної неспроможності сплатити судовий збір, підтвердженої належними доказами) бути звільненим від сплати судового збору або його сплата може бути відстрочена чи розстрочена, розмір судового збору може бути зменшений судом.

Суди наділені дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору. Вирішуючи питання щодо розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, суд має враховувати доводи

та надані докази у конкретній справі та належним чином викласти мотиви, які мають бути зрозумілі та переконливі для сторони.

Мотивування суду, яке обмежене одним реченням про те, що належних доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору не надано, не дає можливості зрозуміти, чому докази є неналежними, тобто не є належним викладом підстав відмови у задоволенні відповідного клопотання сторони.

Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову

у задоволенні відповідних заяв відповідача про відстрочення/звільнення від сплати судового збору, враховуючи її майновий стан.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається

на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема

за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд уважає, що оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження не може вважатися законною

й обґрунтованою, тому касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Д. І., слід задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горлевого Дмитра Івановича, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець