Єдиний унікальний номер №333/6163/22
Номер провадження №2/333/912/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Гудіна І.В. розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до суду про визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» був укладений Договір про надання споживчого кредиту №5500159.

Згідно п.1.2.Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору сума кредиту складає 25 000 гривень. Тип договору кредит.

Позивач вважає, що при укладанні Кредитного договору порушені його права, як споживача. Перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмові формі про обставини, зазначені в ч.2 ст.11 ЗУ Про захист прав споживачів». Поряд з цим відповідно до Договору Позичальник начебто підтверджує, що йому надана інформація за спеціальною формою та ознайомлена із ПРАВИЛПМИ НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ Й НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВ «АВЕНТУС Україна». Однак будь якого паспорту споживчого кредиту, як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» позивач не отримував і про що не ставив свій підпис. Також ця інформація насправді не доводилась позивачу в будь-якій формі. Позивач отримав лише свій примірник Кредитного договору. Також працівники фінансової установи не надали позивачу і вищевказані Правила з їх текстом позивач ознайомлений не був, як і не знайшов їх на Інтернет ресурсі сайту.

У кредитному договорі у підпункті п.9.8 Кредитного договору зазначено, що перед укладенням цього Договору позивачу була надана інформація вказана в ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про фінансова послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Проте позивачу, не була надана інформація, яка стосується суті фінансових послуг, відсутнє письмове підтвердження про ознайомлення його з усіма умовами кредитного договору. Позивач не мав можливості ознайомитися з Умовами та Правилами Кредитування перед укладанням Кредитного договору. У Кредитному договорі міститься безліч умов, що регулюються законодавством, з яким позивач ніколи не зустрічався. Оформлення договору відбулося через інтернет, позивач не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки.

Відповідач фактично надав кредит шляхом безготівково переказу, не на підставі договору, чим порушено ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно до якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Порядок припинення дії договору самим договором не визначено. Також договір не містить умов про відповідальність Кредитодавця, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до п.6.4. Кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: 6.4.1 у розмірі 250, гривень на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання, та 7.4.2. у розмірі 250 гривень починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. У випадку повного прострочення кредиту на 356 днів, оскільки штраф відповідно до п.6.4.1 нараховується на 4 день, то повна сума розрахунку становить з розрахунку 250 грн.+(250*355=88 750 грн.) = 89 000 грн. (це більше ніж 50% від 177 856,25/2=88 928,12), а сума компенсації становить більше 50%, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є не справедливою умовою, тому є всі підстави для визнання п.6.4. Кредитного договору недійсним.

Також п.5.6 Кредитного договору черговість погашення суперечить ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування, що є підставою для визнання такого пункту недійсним.

Таким чином позивач вважає, що при укладанні договору було порушено ряд норм встановлених ЗУ «Про захист прав споживачів» ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даний», а тому є всі підстави для визнання його недійним.

Відповідач до судового засідання не з?явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судом встановлено наступне.

06.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №5500159.

Позивачу надано кошти у розмірі 25 000 гривень на умовах встановлених Договором, товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-Сайт Товариства або Мобільний додаток.

Переказ коштів здійснено 06.02.2022 року, шляхом перерахування на банківську карту Клієнта № НОМЕР_1 , яку було вказано особисто Клієнтом у заяві на отримання Кредиту, що підтверджується Інформаційної довідкою ( а.с.76).

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Інформація про розмір процентної ставки, що встановлена при наданні послуг з надання кредитів оприлюднена на веб-сайті відповідача https://creditplus.ua/ в розділі «Про нас/Інформація/Обов?язкова інформація для клієнта» (а.с.84-85).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Вказаний кредитний договір по суті є електронним договором.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 23.03.2020 року, у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно п.7.1 Кредитного договору внесення змін та доповнень до цього Договору оформляється шляхом підписання Сторонами додатковий договорів/угод.

Згідно п.9.2 Кредитного договору Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Спожимвачем зобов`язань за ним.

Згідно п.6.5 Кредитного договору у випадку порушення прав Споживача, неналежного виконання чи невиконання цього Договору, Товариство несе відповідальність згідно із чинним законодавством України та цим Договором.

Таким чином твердження позивача, що кредитний договір не містить положення щодо внесення змін та припинення кредитного договору, а також відповідальності товариства не відповідають дійсності.

Згідно п.9.6 Кредитного договору сторони погодили, що Кредитний договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразовим ідентифікатором з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направлення Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Згідно п.1.1.Кредитного договору укладення цього Договору здійснюється Сторонам за допомогою ІТС Товариства доступ до якої забезпечується Споживачу через Вей-сайт або мобільний додаток CreditPlus. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий Кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про лектронну комерцію» в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході та/або шляхом правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. При цьому Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні та Комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Не заслуговують на увагу і твердження сторони позивача щодо порушення під час укладення оспорюваного договору норм Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.4.4. Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені( уразі наявності) та інші платежу передбачені Договором.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, Кредитний договір є дійсним на даний час.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13,81,89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 листопада 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Ю.Р.Піх