ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/4348/21

Номер провадження 22-ц/816/33/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дяченка Юрія Васильовича,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Мірошниченка Андрія В`ячеславовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дяченком Юрієм Васильовичем,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року у складі судді Северинової А.С., ухваленого в м. Суми, повний текс якого складено 29 червня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого підчас шлюбу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2018 року. Мають спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які знаходяться на її утриманні та вихованні. Позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей нею не подавався, на даний час він добровільно сплачує 3593 грн щомісячно на утримання дітей.

Зазначає, що під час шлюбу сторонами було придбано спірне нерухоме майно, яке відповідач спочатку погоджувався добровільно поділити. Однак, в подальшому він передумав ділити це майно, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду.

Посилаючись на вказане, а також те, що неповнолітні діти постійно проживають з нею та зареєстровані у її квартирі, допомоги, яку надає відповідач недостатньо для їх нормального розвитку, позивачка просить відступити від засад рівності часток майна подружжя та збільшити її частку майна до 60 % у спільній сумісній власності, яка підлягає поділу та виділити їй у власність:

- 79/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 , вартістю 381 990 грн;

- житлову квартиру в АДРЕСА_2 , вартістю 289 700 грн;

- житловий будинок в АДРЕСА_3 , з присадибною земельною ділянкою, вартістю 47 800 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 :

- житловий будинок з господарськими будівлями, гаражем та земельною ділянкою в АДРЕСА_4 , вартістю 482 800 грн;

- житловий будинок в АДРЕСА_3 , з присадибною земельною ділянкою, вартістю 33 400 грн;

- присадибну земельну ділянку площею 700,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, вартістю 5 270 грн;

- земельну ділянку загальною площею 4300,0 кв.м для ведення особистого селянського господарства, вартістю 14 620 грн.

Виділити ОСОБА_2 його частку майна у спільній сумісній власності у розмірі 40 %, а позивачці у розмірі 60 %:

- житловий будинок в АДРЕСА_3 , вартістю 30 400 грн;

- земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_5 , вартістю 23 000 грн;

- земельну ділянку площею 0,25 га, вартістю 23 000 грн, в АДРЕСА_6 ;

- земельну ділянку в м. Суми на Баранівці площею 0,0010 га - оцінка не проведена;

- земельну ділянку в м. Суми на Баранівці площею 0,005 га - оцінка не проведена;

- земельну ділянку на території Сіннівської сільської ради, Краснопільського району, Сумської області, площею 14 000,00 кв.м, вартістю 37 520 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу в частині позовних вимог про поділ земельних ділянок в м. Суми на Баранівці площею 0,0010 га та площею 0,005 га. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу в частині позовних вимог про поділ земельних ділянок в м. Суми на Баранівці площею 0,0010 га та площею 0,005 га.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на нерухоме майно, а саме:

- 79/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, землі житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_5 ;

- земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 1,4 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Сумська область, Краснопільський район, Сіннівська сільська рада.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3939 грн 21 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дяченка Ю.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відступити від засад рівності часток майна подружжя та збільшити частку майна ОСОБА_1 до 60 % у спільній сумісній власності, виділивши ОСОБА_2 його частку майна у спільній сумісній власності у розмірі 40%.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підготовче судове засідання, у супереч вимогам ч. 2 ст. 223 ЦПК України, проведено за відсутності сторони позивача, при цьому судом не були допитані всі заявлені позивачем свідки. Крім того, висновки суду першої інстанції про належне сповіщення позивача є безпідставними, адже вона знаходиться в евакуації в Іспанії, про призначення слухання справи на 20 червня 2022 року ОСОБА_1 не повідомлялася.

Наголошує на тому, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про допит яких представником позивача заявлялося клопотання, підтвердили б, що фінансової допомоги, яку надає ОСОБА_2 своїм трьом дітям недостатньо для їх нормального фізичного, духовного розвитку та для лікування. Проте, судом не було допитано свідка ОСОБА_8 , який є тренером дочки ОСОБА_10 , та мав підтвердити спортивні здобутки дочки та необхідність додаткових затрат, постійної уваги та допомоги батьків.

Вказує на помилковість висновків суду про проживання сина ОСОБА_4 з батьком, адже вони з ним лише мешкали в одному гуртожитку, проте в різних кімнатах, за які кожен з них оплачував окремо.

Зазначає, що відповідач не приділяє належної уваги своїм дітям, а кошти, які надає відповідач в сумі 3593 грн є недостатніми для їх утримання. Відповідач є працездатним, має постійний дохід, інших осіб на утриманні не перебуває в нього. Помилковими є також висновки суду про те, що позивач не зверталася до відповідача за додатковою допомогою на утримання їх спільних дітей.

На переконання заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не було враховано те, що позивач протягом 17 років спільного з відповідачем в шлюбі успішно здійснювала підприємницьку діяльність, за рахунок отриманого нею доходу було придбано спірне нерухоме майно, тоді як відповідач деякий час працював в позивача найманим працівником. Житловий будинок в АДРЕСА_1 , був побудований позивачем за власні кошти та власними силами вже після розірвання шлюбу, а тому відповідач не має будь-яких прав на це майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Мірошниченко А.В. заперечив проти її задоволення і зазначив, що проживання дітей з позивачкою саме по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, позивачем не доведено. Вважає, що у позивача та її представника були усі можливості дізнатися про стан розгляду справи та про призначення її до розгляду і прийняти участь у розгляді справи.

У запереченні на відзив представник позивача адвокат Дяченко Ю.В. зазначив, що позивач не була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, оскільки перебувала і перебуває в евакуації в Іспанії, а розгляд справи за її відсутності суттєво порушив її права та законні інтереси . Вважає невірними твердження у відзиві на апеляційну скаргу щодо не проживання усіх дітей разом з матір`ю, оскільки син категорично відмовився від евакуації, пояснюючи це необхідністю закінчення навчання в коледжі, а донька ОСОБА_11 на даний час перебуває на спортивних зборах в Швеції про що не цікавиться відповідач як батько неповнолітньої дитини .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача та його представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народились діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 9, 10, 11).

Сторонами визнається факт реєстрації шлюбу 22.08.1996 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 листопада 2018 року, виданого Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 236 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т. 1, а.с. 8).

За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне нерухоме майно:

- згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 червня 2004 року було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 7, 8);

- згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 9, 10);

- згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку площею 0,72 га, з яких 0,49 га для ведення особистого підсобного господарства, а 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 11, 12);

- згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22 жовтня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 було придбано 72/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 на приватизованій земельній ділянці (т. 2, а.с. 13, 14);

- згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 було придбано 72/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,0552 га, що знаходиться при житловому будинку АДРЕСА_4 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 2, а.с. 15);

- згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 16-17, 18);

- згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано земельні ділянки площею 0,07 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 19, 20, 21);

- згідно договору купівлі-продажу від 01 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано земельну ділянку площею 1142 кв.м та житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 22-23, 24);

- згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 25, 26);

- згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2, а.с. 27-28, 29);

- згідно договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 було придбано 28/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , розташованого на земельній ділянці площею 460 кв.м (т. 2, а.с. 44).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 листопада 2021 року за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності наступне нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_5 ; 79/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 ; 49/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 31-37).

У свою чергу, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 вересня 2021 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності наступне нерухоме майно: Ѕ частина земельної ділянки площею 1,4 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Сумська область, Краснопільський район, Сіннівська сільська рада; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 45-47).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами під час шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю, кожен з яких має право на Ѕ її частини. Суд першої інстанції визнав недоведеним позивачем існування обставин, за наявності яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна.

Врахувавши те, що сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, а також сторони не дійшли згоди щодо вартості майна, а надані суду звіти з незалежної оцінки мають істотні розбіжності у визначенні ринкової вартості майна, на роз`яснене сторонам право проведення судової оціночно-будівельної експертизи клопотання про призначення експертизи до суду не надходило, виходячи з положень статті 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції вважав за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право на рівні частки спірного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем докази, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 70 СК України для відступлення від засади рівності часток подружжя в спільно нажитому майні.

Зокрема, матеріали справи не містять належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження ухилення відповідача від участі в утриманні спільних дітей. Кошти на утримання дітей відповідачем надавалися в добровільному порядку, до суду з позовом про стягнення з нього аліментів у більшому розмірі та понесених нею додаткових витрат на утримання їх спільних дітей, позивач не зверталася.

Усупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції була надана належна оцінка показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які були визнані недопустимими, так як ґрунтуються лише на повідомленнях позивача.

Колегією суддів не вставлено порушень норм процесуального права, в зв`язку з не проведення судом допиту, як свідка, тренера дочки сторін ОСОБА_15 , адже ті обставини, які на переконання позивача могли бути ним підтверджені, а саме наявності у дитини здібностей та необхідність несення батьками додаткових затрат для участі в змаганнях, не можуть вплинути на висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відступлення від засад рівності часток в майні подружжя.

Щодо ствердження представника позивача, в доводах апеляційної скарги, про безпідставність внесення до переліку спільно нажитого майна подружжя житлового будинку під АДРЕСА_1 , то їх колегія суддів визнає переконливими, оскільки доказів на підтвердження того, що цей будинок було побудовано позивачем після розірвання шлюбу нею особисто матеріали справи не містять. Крім того, самою позивачкою у позові включено це нерухоме майно в спільно нажите, яке підлягає поділу.

З приводу проведення судом першої інстанції розгляду справи без участі сторони позивача, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч. 5, п. 3) ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик ОСОБА_1 до суду в цій цивільній справі на 20 червня 2022 року на 13 год. 30 хв., була надіслана на зазначену нею адресою : АДРЕСА_8 , проте повернута була до суду з відміткою про відсутність адресата за місцем проживання. Позивач, в порушення вимог ст. 131 ЦПК України, не повідомила суд про зміну місця проживання.

Судом вживалися заходи щодо повідомлення телефоном позивача та її представника про слухання справи, однак наявні в матеріалах справи телефони були вимкнені про що була складена довідка секретарем судового засідання ( т.2 а.с.72).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що позивач та її представник, будучи достеменно обізнані із перебування справи в провадженні суду, не цікавилися її долею, клопотання про відкладення слухання справи від них також не надходило, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дяченком Юрієм Васильовичем, залишити без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 січня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко