Провадження № 22-ц/801/648/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хитрука В.М., повний текст якого складено того ж дня,

у справі №127/20529/22

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач)

про визнання дій протиправними, відшкодування завданих збитків,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, відшкодування завданих збитків, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.06.2022 він ввіз на територію України транспортний засіб. З метою складання митної декларації для розмитнення транспортного засобу він звернувся до брокера ФОП ОСОБА_2 , договір із якою не складався. Отримавши документи від митниці, він не звернув уваги на зміст митної декларації.

В подальшому після звернення до сервісного центру МВС у м. Чернігів щодо державної реєстрації транспортного засобу, він дізнався, що митна вартість у митній декларації збільшена в три рази і він має сплатити кошти за державну реєстрацію автомобіля більше 13 000 грн.

Вважає, що ФОП ОСОБА_2 самоправно, без його волевиявлення та незаконно, внесла відомості до митної декларації, які призвели до порушення його прав та законних інтересів, оскільки він не зміг провести державну реєстрацію автомобіля та отримати право користуватися та розпоряджатися ним.

За вказаних обставин просив визнати дії ФОП ОСОБА_2 протиправними та стягнути з неї збитки у сумі, еквівалентній 265,35 Євро.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу у якій просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що поза увагою суду першої інстанції залишилися протиправні дії відповідача - брокера ФОП ОСОБА_2 , які полягали у безпідставній зміні (збільшенні) митної вартості автомобіля, що в подальшому призвело до збільшення його витрат на державну реєстрацію авто через необхідність сплати в більшому розмірі коштів до Пенсійного фонду України. Посилається також на порушення судом першої інстанції процесуальних норм в частині неповного дослідження й неправильної оцінки доказів, самостійного збору доказів судом першої інстанції.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 12 квітня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Пояснив, що суд першої інстанції безпідставно посилається в оскаржуваному судовому рішенні на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року, яке не набрало законної сили в зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку. Вважає, що передав брокеру всі необхідні документи, які підтверджували дійсну митну вартість автомобіля 4 300 Євро, тоді як остання з невідомих йому причин зазначила в митній декларації значно вищу вартість, що вимагає сплати ним значних коштів за державну реєстрацію автомобіля. Сума збитків розрахована ним як різниця між сумою витрат на державну реєстрацію автомобіля за митною вартістю, вказаною ним, і митною вартістю, безпідставно вказаною брокером в митній декларації. Заперечує укладення між ним і брокером будь-яких договорів, підписання ним заяви про огляд транспортного засобу тощо.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2022 до відділу митного оформлення Вінницької митниці митним брокером ФОП ОСОБА_2 було подано митну декларацію № UA401030/2022/005309 з метою здійснення митного оформлення товару - автомобіль легковий, що був у використанні, марка SUBARU, модель FORESTER, рік виготовлення 2014, номер кузова НОМЕР_1 . Покупець (одержувач) - ОСОБА_1 .

Декларування здійснювалось митним брокером ФОП ОСОБА_2 на підставі договору-доручення на декларування митниці товарів та надання інших послуг № 145 від 01.06.2022.

Митна вартість товару декларантом в митній декларації № UA401030/2022/005309 була заявлена за другорядним (резервним) методом, про що свідчить графа 43 декларації і її розмір, заявлений декларантом в графах 12, 45, 47 становить - 406 533,57 грн.

В графі 47 митної декларації також декларантом заявлені відповідні митні платежі (податки), які були нараховані умовно (без сплати) відповідно до вимог Закону № 2142-ІХ .

Разом із митною декларацією ОСОБА_1 було подано засвідчені електронним цифровим підписом наступні документи: рахунок-фактура № б/н від 23.06.2022; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 25.07.2017; довідка про транспортні витрати № б/н від 29.06.2022; висновок товарознавчого дослідження № б/н від 29.06.2022; договір-доручення на декларування № 145 від 01.06.2022; копія картки платника податку та паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 11.11.1997; фото транспортного засобу.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Так, вирішуючи спір суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 1166 ЦК України, виходив з того, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується із мотивами, з яких суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, як договори та інші правочини, так і завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункти 1 і 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Разом з тим, зазначені підстави виникнення цивільних прав і обов`язків є, зазвичай, взаємовиключними, тобто наявність між сторонами договірних відносин виключає позадоговірну відповідальність за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, друга та четверта статті 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також у сі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Заперечуючи проти факту укладення договору апелянт ОСОБА_1 посилався на те, що він з цього приводу звернувся до правоохоронних органів і наразі триває досудове розслідування.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи апелянта з огляду на те, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2022 було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 356 КК України, а саме щодо того, що 26.08.2022 митний брокер ФОП ОСОБА_2 самовільно, всупереч установленому законом порядку внесла в митні декларацію завищену суму вартості автомобіля, чим заподіяла ОСОБА_1 матеріальну шкоду (а.с. 13).

Належних і допустимих доказів того, що відповідний договір не було укладено (не підписано) ОСОБА_1 , ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (629 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, у даному випадку договору-доручення на декларування митних товарів та надання інших послуг, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України, які регулюють відповідні договірні правовідносини і передбачають відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до укладеного між митним брокером ФОП ОСОБА_2 (виконавець) і ОСОБА_1 договору-доручення №145 на декларування митниці товарів та надання інших послуг замовник доручає, а виконавець надає у межах своєї компетенції послуги зв`язані із зовнішньоекономічною діяльністю замовника, здійснює їх самостійно від свого імені у порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України за дорученням і за рахунок замовлення.

Укладений між сторонами договір є непоіменований, оскільки ЦК України та інші акти цивільного законодавства не передбачають такого виду цивільно-правових договорів.

Проте відповідно до частини 2 статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Водночас відповідно до 1000 ЦК України за договором доручення сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Отже незважаючи на наявність в назві договору терміну «доручення» зазначений договір не є договором доручення в розумінні статті 1000 ЦК України, на що вказує його предмет, а саме те, що виконавець здійснює передбачені договором юридичні дії від свого імені, проте містить певні його елементи, як то уповноваження замовником виконавця на вчинення певних дій, посередництво останнім інтересів замовника перед митним органом тощо.

Отже до відносин сторін слід застосовувати у відповідних частинах положення ЦК України як про договір доручення, так і загальні положення про послуги (статті 901-907 ЦК України).

Крім того, діяльність митних брокерів врегульована також Митним кодексом України, відповідно до статті 416 якого митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Частиною 4 цієї статті передбачено, що за вчинення правопорушень, пов`язаних з провадженням митної брокерської діяльності, митний брокер несе відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором (стаття 417 МК України).

Виходячи з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, митний брокер надаючи послуги з декларування товарів, одночасно представляє перед митним органом особу, яка надала йому відповідне доручення, а обставинами, що підлягають встановленню по даній справі є неналежне/належне виконання ФОП ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором.

До обов`язків виконавця за умовами п. 2.1 договору, входить: здійснювати декларування товарів та їх митне оформлення у встановленому чинними законодавчими та нормативними актами і документами порядку, надавати інші послуги; надавати замовнику необхідні консультації з митного законодавства України; зберігати комерційну таємницю, що міститься в документах замовника; інформувати замовника про зміну тарифів на послуги за 10 днів до їх зміни.

Розділом 4 договору визначено особливі умови і відповідальність сторін.

Так, відповідно до п. 4.3 виконавець, тобто ФОП ОСОБА_2 , несе відповідальність згідно з чинним законодавством України за неналежне виконання своїх функцій.

Відповідно до п. 6.2 розділу 6 договору претензії щодо неправильного оформлення виконавцем товарів після завершення митного оформлення не приймаються.

Звертаючись із позовом до суду позивач вказав, що ФОП ОСОБА_2 протиправно, в порушення вимог митного законодавства, внесла недостовірні відомості до митної декларації шляхом завищення митної вартості майна, що позбавило його змоги зареєструвати транспортний засіб та отримати право користування ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (ч. 1 ст. 51 МКУ).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Відповідно ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 5. ст. 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Як пояснювала відповідач ФОП ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, оскільки для позивача було важливим швидке проходження митних процедур, так як 30.06.2022 закінчувався строк пільгового митного оформлення автомобілів, а фактурна вартість транспортного засобу - автомобіля SUBARU FORESTER, 2014 року випуску - 4 300 Євро була значно заниженою, після консультацій з митним органом вона вказала відкоригований розмір митної вартості товару, визначену за другорядним (резервним) методом, що склала 406 533,57 грн. Посадові особи Вінницької митниці здійснили митне оформлення транспортного засобу за поданою митною декларацією, підтвердивши правильність заявлених нею в декларації даних, причому час митного оформлення склав лише 53 хв. Таке своє рішення відповідач, як митний брокер, мотивували тим, що в разі вказання фактурної вартості транспортного засобу, на якій вже після завершення митних процедур наполягає ОСОБА_1 , митний орган міг винести рішення про коригування митної вартості транспортно засобу, що триває до 10 робочих днів, а відтак ОСОБА_1 , не зміг би оформити свій транспортний засіб впродовж пільгового періоду й поніс би більші витрати.

Після завершення митного оформлення ОСОБА_1 отримав від митного брокера документи і будь-яких заперечень і зауважень щодо їх змісту не мав.

Нормою частини 5 статті 255 Кодексу встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

В зв`язку з завершенням митного оформлення автомобіля і прийняттям документів замовником претензії щодо його неправильного оформлення відповідно пункту 6.2 укладеного між сторонами договору, не приймаються.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 52 МК України Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Таким чином, позивач в даному випадку повинен довести не лише ту обставину, що митним брокером без погодження з ним було змінено (збільшено) митну вартість товару, а й те, що визначена другорядним (резервним) методом митна вартість є недостовірною, чого ним належними і допустимими доказами зроблено не було.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем ОСОБА_1 подано Чернігівського окружного адміністративного суду позов до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, переглянути його заяву про внесення змін до митної декларації, проте рішенням від 07.12.2022 в задоволенні позову відмовлено (справа № 620/6943/22). Проте зазначене рішення не набрало законної сили, так як оскаржується позивачем в апеляційному порядку, а відтак встановлені ним обставини не можуть мати преюдиційного значення для цієї справи.

Так само позивачем не наведено необхідних розрахунків, які б підтверджували суму збитків, еквівалентну 265,35 Євро, не надано доказів розміру фактично сплаченого або такого, що підлягає сплаті збору до Пенсійного фонду України виходячи з відкоригованої митної вартості в порівнянні з фактурною митною вартістю, на якій він наполягає, а відтак не доведено заподіяння йому діями відповідача збитків відповідно до вимог статті 22 ЦК України.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, проте помилився з мотивами такої відмови, судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 січня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.04.2023.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська