31.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/2873/23
ровадження номер 2-н/205/255/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», в особі представника Михайлишиної О.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у період з серпня 2021 року по квітень 2022 року в сумі 7116,03 грн. та витрат зі сплати судового збору.

Ознайомившись з заявою та наявними матеріалами, приходжу наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 р. № 14 (далі Постанова), наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у період з серпня 2021 року по квітень 2022 року в сумі 7116,03 грн, при цьому зазначаючи на те, що вказана заборгованість виникла за адресою боржника, за якою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснював постачання газу та за адресою споживання газу було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Крім того зазначає, що враховуючи фактичне споживання Боржником природного газу, а також оплати протягом 2021 року, відповідно до п. 4 гл. ІІІ Правил постачання №2496 Боржник приєднався до умов Типового договору постачання природного газу №2500.

Адресою боржника ОСОБА_1 представник заявника вказує як: АДРЕСА_1 та до матеріалів заяви додає відомості про фінансовий стан в якому зазначено споживача за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

На виконання вказаних положень процесуального закону, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалою від 24.03.2023 витребувано інформацію про зареєстроване місце проживання/перебування боржника у справі ОСОБА_1 .

А також, в порядку ч. 7 ст. 165 ЦПК України судом з метою визначення підсудності витребувано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно інформаційного повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, що надійшло до суду 30.03.2023 року та відповіді № 4160 від 29.03.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відсутні відомості щодо зареєстрованої адреси проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отримані судом відомості спростовують посилання заявника про можливе місце проживання боржника за вказаною заявником адресою: АДРЕСА_1 , по якій заявником нараховано заборгованість у період з серпня 2021 року по квітень 2022 року та яку останній просить стягнути з боржника.

Крім того, доданий Типовий договір, на який посилається заявник, не містить відомостей про його підписання боржником ОСОБА_1 та адреси проживання зазначеної у заяві.

Належних даних, що ОСОБА_1 у період за який заявлено до стягнення заборгованість, тобто з серпня 2021 по квітень 2022 року проживала, була зареєстрована по зазначеній у заяві адресі: АДРЕСА_1 , як і того, що остання є власником вказаного майна до заяви не надано.

Отже, в порушення п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу не додано інших документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, ч. 9 ст. 165 ЦПК України визначено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Так, п. 8 ч. 1 ст. 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно роз`яснень викладених в п. 9 та п. 13 Постанови роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право. Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

Отже, за встановлених судом вище обставин вбачається, що характер наявних між сторонами відносини не є безспірним, а отже вимоги заявника не можуть бути задоволені в порядку наказного провадження за заявою поданою у вказаному вигляді. Таким чином, у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи зазначене, внесена заявником сума судового збору в розмірі 268,40 грн. не підлягає поверненню ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Керуючись ст.ст. 163-166, 186, 258-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровськ шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва