Справа № 296/1159/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Рябчун О.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Гуменюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про поділ спільного майна подружжя та трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про поділ спільного майна подружжя у розмірі 456568грн., що складає еквівалент 16000 доларів США 00 центів та трьох процентів річних у сумі 23127,83 грн., а також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з 4796,96 грн. розміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2010 року по 27 травня 2019 року. 22 березня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір про поділ спільного майна подружжя, за умовами якого відповідач повинен сплатити позивачу суму коштів, еквівалентну 27000 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку, з яких суму коштів еквівалентну 15000 доларів США 00 центів до тридцять першого грудня 2019 року, решту суму коштів еквівалентну 12000 доларів США 00 центів до тридцять першого грудня 2020 року. Відповідач не виконав в повному об`ємі взяті на себе зобов`язання по договору. За весь час відповідачем сплачено суму коштів в еквіваленті 11000 доларів США 00 центів. Боргові зобов`язання відповідача перед позивачем складають 16000 доларів США 00 центів. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором про поділ спільного майна подружжя та три відсотки річних у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання.

Ухвалою від 28 квітня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

20.07.2022 року від представника позивача адвоката Рябчун О.Д. надійшла заява про уточнення позовних вимог згідно якої, не змінюючи підстав та предмету позову, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про поділ спільного майна подружжя у розмірі 16000,00 доларів США та трьох процентів річних у розмірі 23127,83 грн. (а.с.28).

Ухвалою від 04.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача заборгованість за договору про поділ спільного майна подружжя в розмірі 16000 доларів США 00 центів та трьох відсотків річних у розмірі 23127,83 грн. Наголосила, що згідно договору про поділ спільного майна подружжя зобов`язання за вказаним договором вказано у валюті доларах США.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні погодилися із стягненням заборгованості за договором про поділ спільного майна подружжя в гривневому еквіваленті, у відповідності до первісно заявлених позовних вимог, однак заперечили щодо стягнення боргу у доларах США. Зокрема у своїй промові у судових дебатах, викладеній також у письмовій формі, представник відповідача зазначив, що процесуальним законодавством не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. В разі необхідності уточнення позовних вимог позивач може подати до суду: подати інший (ще один) позов; збільшити або зменшити розмір позовних вимог; об`єднання позовних вимог, змінити предмет або підставу позову. Зауважив, що в даному випадку, враховуючи зміну валюти зобов`язання позивач мав подати до суду заяву про зміну предмету позову. Також вказав, що судом не було вирішено питання щодо прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову при закритті підготовчого провадження (а.с.83-84).

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд при вирішенні спору виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10 вересня 2010 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4-6).

22 березня 2019 року ОСОБА_1 (Сторона -1) та ОСОБА_2 (Сторона -2) уклали нотаріально посвідчений договір № 559 про поділ спільного майна подружжя (а.с.7-8).

В пункті 1 договору сторони передбачили, що з метою припинення права спільної сумісної власності подружжя (Сторін) на зазначене у цьому пункті договору майно, керуючись при цьому принципом добровільності визначення способів його розподілу та відступаючи від засад рівності при визначенні розміру часток у спільному майні подружжя, сторони дійшли згоди про поділ спільного майна подружжя (далі Предмет договору), а саме: житлового будинку №1265, 1266 в об`єднанні садівничих товариств масиву "Барашівський" на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі Житловий будинок); земельної ділянки №1265,1266 га в Товаристві "Стріла" Барашівського масиву на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі Земельна ділянка); транспортного засобу марки HYUNDAI, реєстраційний номер: НОМЕР_1 (далі - Транспортний засіб 1); транспортного засобу марки MITSUBISHI, реєстраційний номер: НОМЕР_2 (далі - Транспортний засіб 2); вартість частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД-5" (далі Частка), у розмірі 20 відсотків статутного капіталу цього товариства, номінальною вартістю 2000,00 грн.

Згідно п. 3 договору сторони домовилися розподілити спільне майно наступним чином:

- Стороні 1 Житловий будинок, Земельна ділянка, Транспортний засіб -1, та Частка.

- Строні 2 Транспортний засіб 2.

Відповідно до пункту 4 вказаного договору сторони домовились, що поділ майна (Предмету договору) здійснюється з урахуванням його вартості, зі сплатою грошової компенсації та доплати, відповідно до досягнутих попередніх домовленостей, а саме: Сторона -1 зобов`язується сплатити Стороні -2 суму коштів еквівалентну 27000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день проведення розрахунку, з яких суму коштів еквівалентну 15000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день проведення розрахунку до тридцять першого грудня дві тисячі дев`ятнадцятого року включно, а решту суму коштів еквівалентну 12000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день проведення розрахунку до тридцять першого грудня дві тисячі двадцятого року включно. Додатково Сторона 1 зобов`язується сплачувати Стороні -2 щомісяця по 3800 грн. 00 коп. до тридцять першого грудня дві тисячі двадцятого року включно. Підписання Сторонами цього договору є свідчення згоди на його укладання саме на таких умовах, які передбачені в цьому договорі, а також підтвердженням факту, що претензії щодо справедливого поділу майна (Предмету договору), у Сторін одна до одної відсутні.

В пункті 5 договору сторони визначили, що після укладання договору право спільної сумісної власності подружжя на предмет договору припиняється, при цьому сторони сприятимуть одна одній у реалізації домовленостей, визначених цим договором.

Відповідно до п. 11 вказаного договору усі спори, що виникають у зв`язку з укладенням та виконанням цього договору, вирішуються за згодою Сторін, а за відсутності згоди в судовому порядку.

Позивач вказує, що відповідач лише частково виконав своє зобов`язання за договором щодо сплати грошової компенсації за спільне майно, яке було набуте ним в особисту приватну власність, сплативши 11000 доларів США. На момент звернення з позовом відповідач заборгував позивачу грошову компенсацію частини вартості спільного майна в розмірі 16000 доларів США 00.

Відповідач визнає заборгованість, однак погоджується її сплатити у гривневому еквіваленті, як було первісно заявлено позивачем у позовній заяві.

Як вказувалося вище, вимогу щодо стягнення боргу в доларах США, без вказівки на гривневий еквівалент, представник позивача зазначила в заяві про уточнення позовних вимог.

Пунктом 3 ч.1 ст.43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет позову або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.2 ч.2, ч.3 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Суд враховує, що ЦПК України не визначено чіткого обов`язку суду постановляти ухвалу про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету або підстав позову, про збільшення або зменшення позовних вимог у випадку подання такої заяви позивачем з дотриманням вимог передбачених ст. 49 ЦПК України та долучення судом такої заяви до матеріалів справи. Лише у випадку порушення правил передбачених ч. 5 ст. 49 ЦПК України суд зазначає про не прийняття такої зави про що зазначає у рішенні суду.

Вбачається, що зава про уточнення позовних вимог була подана в підготовчому судовому засіданні та були надані докази надсилання її копії відповідачу.

Оцінюючи вказану заяву суд виходить з наступного.

Правова позиція Верховного Суду стосовно уточнення позовних вимог викладена у постанові від 01 листопада 2021 року (справа № 405/3360/17), у якій зазначено про те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд розцінює відповідну заяву представника позивача як зміну предмета позову (яка полягає у зміні вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, зокрема первісно позивач просила стягнути 456568грн., що еквівалентно 16000долларів США, а в заяві про уточнення позовних вимог просить стягнути заборгованість 16000доларів США без визначення гривневого еквіваленту) без доповнення позову новими обставинами та збереженні в ньому первісних обставин, що свідчить про те, що представником позивача не було змінено підстави позову.

З огляду на викладене, представник позивача змінив лише вимоги (не змінюючи підстав позову), задоволення яких забезпечить реалізацію мети позовної заяви та відповідатиме змісту договірних зобов`язань щодо проведення компенсації в доларах США за офіційним курсом Національного банку України на день проведення розрахунку.

При цьому, такі вимоги не є новими майновими вимогами, оскільки підстава їх виникнення є єдиною та незмінною, а мета позовних вимог не змінилася.

Слід зауважити, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні від 08.12.2016 року у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України" (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17.01.2012 року у справі "Станев проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

У рішенні від 13.01.2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (скарги) або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Слід зазначити, що відповідачем не було надано заперечень щодо правових підстав позову, а висловлено незгоду з заявою про уточнення позовних вимог.

Таким чином, окрім стягнення річних, предметом позову у справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про поділ спільного майна подружжя у розмірі 16000 доларів, що відповідає умовам договору.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у зв`язку із укладенням договору про поділ спільного майна подружжя між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання, які порушені відповідачем. На момент розгляду справи сума боргу перед позивачем становить 16000 доларів США, які згідно п.4 договору підлягають стягненню за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку.

Крім того, відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму боргу разом з трьома процентами річних, які обраховані позивачем за період з 01.01.2020 року по 15.02.2022 року (з урахуванням встановленого сторонами строків сплати), а саме за 776 днів прострочення виконання зобов`язання, що становить в сумі 23127,83 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже позов ОСОБА_2 є обґрунтованим, заявлений з дотриманням вимог чинного законодавства та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про поділ спільного майна подружжя у розмірі 16000 доларів США 00 центів та три проценти річних від простроченого боргу в сумі 23127,83 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір у зв`язку з пред`явленням позову в сумі 4796,97 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 4796,97 грн.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн. підтверджено змістом Договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 р., укладеного між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатським бюро «Олесі Рябчук» (Адвокатське бюро) (а.с.10) та додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги від 24.01.2023 року, укладеною між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатським бюро «Олесі Рябчук» (Адвокатське бюро) (а.с.82). Щодо проведення розрахунків між адвокатом та клієнтом в пункті 3.1 Договору про надання правової допомоги зазначено, що розмір гонорару визначається сторонами в твердій грошовій сумі і складає 5000,00 грн. Розмір гонорару включає в себе складання позовної заяви про стягнення заборгованості по договору про поділ спільного майна подружжя, здійснення представництва інтересів клієнта в Корольовському районному суді міста Житомира у справі про стягнення заборгованості по договору про поділ спільного майна подружжя за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Клієнт зобов`язується сплатити зазначену суму гонорару Адвокатському бюро протягом одного місяця після ухвалення судового рішення по справі і набрання ним законної сили (а.с. 10). Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 року, яка укладена між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Олесі Рябчук» (а.с.82) сторони домовились пункт 3.1 Розділу 3 Гонорар викласти в новій редакції: "Розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами у твердій грошовій сумі і складає 10000 грн. Розмір гонорару включає в себе в підготовку, складання та подання до суду процесуальних документів, здійснення представництва клієнта у судових засіданнях в суді першої інстанції у справі №296/1159/22. Клієнт зобов`язується сплатити зазначену суму гонорару Адвокатському бюро протягом одного місяця після ухвалення судового рішення по справі і набрання ним законної сили" (а.с.82).

Частинами 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Тобто, у розумінні положень ч .ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.

Зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої відповідачем заявлено не було.

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Подібні за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 12.01.2021 року у справі № 280/2635/20; від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16; від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18; від 01.09.2021 у справі №178/1522/18; від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19; від 10.11.2021 року у справі № 329/766/18; від 23.12.2021 року у справі № 923/560/17.

Судова практика з зазначеного питання є сталою і змін не зазнавала.

Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21.

Крім того, у справі "Бєлоусова проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є фактично понесеними.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням категорії, складності даної справи, змісту заявлених позовних вимог, обсягу робіт, виконаних адвокатом; враховуючи, що позовні вимоги задоволено; позивач має договірні зобов`язання зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується умовами договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 року та додатковою угодою від 22.03.2023 року №1 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2022 року, тому розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. На переконання суду розмір таких витрат не є завищеним або таким, що явно неспівмірний із наданими адвокатом послугами.

На підставі викладено, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення і стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про поділ спільного майна подружжя у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів та три проценти річних у сумі 23127 (двадцять три тисячі сто двадцять сім) грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 4796 (чотири тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не була вручена в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 10.04.2023р.