Cправа № 563/883/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2023 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Корецької міської ради Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду позовом про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог вказують, що 10 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено усний договір про продаж 35%100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Стверджує, що виконала всі усні умови усного договору та віддала домовлену суму коштів. Оскільки ОСОБА_3 проживав у Львівській області, позивачу було доручено підготовлювати документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, виготовленням технічного паспорта на житловий будинок та займатися підготовкою документів для оформлення договору купівлі продажу. Пізніше ОСОБА_3 на зв`язок не виходив на листи не відповідав та з часом, вона дізналася що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та згодом і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_4 . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА № 812813 від 27.06.2006 року та технічного паспорту інвентаризаційна справа № 91, - ОСОБА_3 є власником 35%100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .Фактично з 2003 року позивач утримує спірну частину житлового будинку, сплачує комунальні платежі, проводить ремонти в будинку. З метою оформлення права власності на частину житлового будинку та виготовлення правовстановлюючих документів та з огляду на відсутність інших шляхів набуття права власності на нерухомість звернулися до суду з зазначеним позовом.

Позивач та представник позивача судовому засіданнні 26 червня 2023 року позовні вимоги підтримали та просили задоволити з підстав наведених у позові.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 надала пояснення про те, що особсисто знає ОСОБА_1 так як проживає з нею в одному селі. Позивачка фактично з 2003 доглядає за спірною частиною житлового будинку, проводить ремонти та сплачує комунальні платежі. Вказала, що спірна частина житлового будинку належала ОСОБА_3 , який на даний час помер, а чи були в нього діти незнає.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 надала пояснення про те, що орієнтовно на початку 80-х років ОСОБА_1 приїхала до них в село Користь, Рівненського району, Рівненської області «в невістки». З того часу проживала в більшій частині спірного житлового будинку, а десь з 2003 року доглядає і утримує і меншу частину будинку.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 надала пояснення про те, що позивачка проживає в селі з 1980 року. В спірній частині житлового будинку проживали колись батьки ОСОБА_3 . Він лише інколи приїжджав до будинку, осільки проживав в Львівській області. А після смерті ОСОБА_3 за будинком фактично доглядала позивачка.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 надала поясненя про те, що в спірному будинку позивачка проживає з 1980 року коли вийшла заміж. А з 2003 року фактично проживає і утримує меншу частину вказаного житлового будинку ( АДРЕСА_1 ).

Вислухавши сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 10 грудня 2004 року, справа №2-918/04 за ОСОБА_3 визнано право власності на 35/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА № 812813 від 27.06.2006 року та технічного паспорту інвентаризаційна справа № 91, - ОСОБА_3 є власником 35%100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 18-01-15/01-229 від 03.03.2023 р. виданої Користівським старостинським округом Корецької міської ради про те, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована з 01.03.2006 року по АДРЕСА_1 та дійсно проживає без реєстрації з моменту одруження, тобто з 1980 року.

З 2015 року, позивачка провела газифікацію до спірної частини житлового будинку, про що свідчить договір № про надання населенню послуг з газопостачання.

Згідно довідок виданих Користівським старостинським округом від 03.03.2023 ОСОБА_1 з 2006 зареєстрована та більше 30 років проживає в будинку АДРЕСА_2 . Крім того, протягом цих років доглядає за будинком, провела його газифікацію, обробляє присадибну ділянку.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 08 травня 2014 року.

Дружина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 08 травня 2014 року.

В судовому засіданні досліджено також спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Відповідно до матеріалів наявної спадкової справи частина житлового будинку АДРЕСА_1 до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 не увійшла.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_10 , сина ОСОБА_3 він прийняв в якості спадщини лише квартиру, яка знаходиться у м. Броди Львівської області. Інших спадкоємців в ОСОБА_3 немає. На спірну частину житлового будинку, що в с. Користь, Рівненського району, Рівненської області, яка належала його батьку він не претендує та вважає за доцільне визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРВ № 643775 від 03.08.2021 року ОСОБА_11 є власником 75/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка жодним шляхом не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на 35/100 частки житлового будинку, що підтверджує наявна в матеріалах справи заява від 19.07.2023.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 спірний будинок немає власника.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно з п.13 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п. 14 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц вказав, що "лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності".

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17 серед умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: "наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння".

Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності" (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі №910/17274/17).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5 "володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна".

Строк, після спливу якого особа може набути нерухоме майно у власність за набувальною давністю становить 10 років. Безперервність володіння означає, що особа володіє об`єктом нерухомості протягом визначеного строку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2020 р. у справі № 923/82/19, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище умов у сукупності.

Отже, виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України, постанов Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду, випливає, що умовами для визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є:

-добросовісність заволодіння чужим майном;

-відкритість володіння; безперервність володіння;

-сплив установлених строків володіння.

З матеріалів справи видно, що позивач 20 років відкрито, добросовісно та безперервно користується частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та утримує його у належному стані. Станом на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній частині житлового будинку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний дотримуватися моральних засад суспільства.

Пунктом 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном більше 10 років.

Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити, шляхом визнання за позивачем право власності за набувальною давністю на 35/100 житлового бдинку, що знаходиться АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.4, 12, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Корецької міської ради Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 35/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Корецька міська рада Рівненської області, Код , м. Корець Рівненської області, пл. Київська, 5.

С у д д я :