ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4141/23 Справа № 216/1258/22 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач - Криворізька міська рада

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в Донецькій області на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року, ухваленого суддею Проніним С.Г. в м.Слов`янськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У квітні 2022 року Криворізька міська рада звернулася до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що з 15.09.2003 відповідач є власником нерухомого майна комплексу, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Криворізької міської ради від 22.12.2013 №1995 відповідачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :08:796:0012) для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування.

Підпунктами 7.2, 7.3 пункту 7, цього ж рішення, відповідачу запропоновано укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати право оренди, що підлягає державній реєстрації, відповідно до закону.

Втім, відповідач зазначені дії не вчинила, та продовжує здійснювати фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю для розміщення адміністративних приміщень та складу для зберігання продуктів, що не звільняє її від обов`язку здійснювати оплату за фактичне землекористування відповідно до ст.206 ЗК України.

В Центрально-Міському районі Криворізької південної ДПІ відповідач не перебуває на обліку як платник плати за землю.

Позивач вважає, що відповідно до ст.1212 ЦК України, відповідач зобов`язана повернути грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2019 по 31.12.2021.

За даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 10.08.2021 №622584, цільове призначення земельної ділянки площею 5303 кв.м, що використовується відповідачем, віднесено до секції В 03.15 землі житлової і громадської забудови, нормативна грошова оцінка якої становить 8 694 851,83 грн.

Пунктом 10 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220, передбачено обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, та здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Відповідно до статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік, щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = І:100, де І індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Кумулятивно шляхом перемноження коефіцієнтів.

Так, Державна служба України з питань, геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 ПК України, на офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони становлять: 2019 рік 1,0, 2020 рік 1,0.

Тобто, нормативна грошова оцінка земельної ділянки по вул.Беринга,21 у м.Кривому Розі для 2019 та 2020 років є незмінною порівняно з 2021 також становить 8 694 851,83 грн, оскільки число «1» при застосуванні кумулятивного розрахунку не змінює значення НГО.

Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 №2816 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році», яке набрало чинності з 01.01.2019, та в якому ставки орендної плати для секції В03.15 становить 0,9 % від нормативної грошової оцінки земель міста.

Аналогічний розмір ставок визначений і для 2020, 2021 років рішеннями Криворізької міської ради від 26.06.2019 №3897 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м.Кривого Рогу у 2020 році», яке набрало чинності з 01.01.2020, та від 30.06.2020 №4799, яке набрало чинності з 01.01.2021.

Відповідно, за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 відповідачем збережено у себе без достатньої правої підстави кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 234 761,01 грн, виходячи з наступного розрахунку: 8 694 851,83 грн х 0,9% = 78 253,67 грн орендна плата за рік, де: 8 694 851,83 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з НГО; 0,9 % - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно рішень Криворізької міської ради від 27.06.2018 №2816, від 26.06.2019 №3897 та від 30.06.2020 №4799; 78 253,67 грн : 12 місяців = 6 521,14 грн місячна оренда; 6521,14 грн х 36 місяців = 234 761,01 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 234 761,01 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року позовні вимоги Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:796:0012 за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 у розмірі 234 761,01 грн (двісті тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят одна гривня одна копійка).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судовий збір в розмірі 3521,42 грн (три тисячі п`ятсот двадцять одна гривня сорок дві копійки).

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на її користь судові витрати.

При цьому, відповідач зазначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, згідно п.288.1 ст.288 ПК України є договір оренди земельної ділянки, якого між сторонами укладено не було. Вказує, що про існування рішення про надання їй в оренду земельної ділянки вона дізналася, коли отримала текст позовної заяви. Зазначає, що оскільки між сторонами відсутні договірні відносини з приводу оренди землі, та у позивача не існує обов`язку виконувати будь-які зобов`язання, в тому числі щодо сплати орендної плати. Вказує, що позивач повинен був надіслати відповідачу проект договору, на умови якого відповідач міг і не погодитись (тоді спірні питання були б вирішені в судовому порядку, і аналогічним чином було б вирішене питання щодо факту укладення чи не укладення договору оренди земельної ділянки).

Відповідач вважає, що стягувати по неукладеному договору плату за оренду землі є протиправним.

Відповідач, посилаючись на ст.530 ЦК України, вказує, що позивач мав пред`явити їй вимогу про сплату грошових коштів впродовж 7 днів, однак позивач цього не зробив, тому строк виконання обов`язку зі сплати грошових коштів за користування земельною ділянкою є таким, що не настав.

Також, скаржник зазначає, що рішенням Криворізької міської ради від 22.05.2013 №1995 їй земельну ділянку було надано в оренду для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення тощо, терміном на два роки, тобто до 2015 року та будь яких інших рішень Криворізької міської ради щодо надання відповідачу в оренду цієї земельної ділянки після 2015 року, в тому числі і в період 2019 2021 роки, за який позивач хоче стягнути недоотриману орендну плату, в природі не існує, пропозицій щодо укладення договору оренди після 2015 року відповідачу не надходило. Наголошує на тому, що ані у 2015 році, ані в період 2016- 2023 роки вона не зверталася до позивача з питанням надання спірної земельної ділянки в оренду, і фактично не використовувала земельну ділянку для будь-якої діяльності. Стверджує, що для обслуговування об`єктів нерухомого майна використовувалась лише та земля, на якій їх збудовано, інша площа земельної ділянки для обслуговування об`єктів нерухомості не використовувалась, і ніяких перешкод для її використання позивачем не було і немає.

Окрім того, відповідач вказує, що згідно плану земельної ділянки, її площа під будівлями складає 1151 кв.м., тоді, як розрахунок орендної плати проведено з вп`ятеро більшої площі, яка нею не використовувалась, тому вважає, що, якщо й нараховувати орендну плату за землю, то за площу, що складає 1151 кв.м.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , позивач Криворізька міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга сторнони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2021, ОСОБА_1 належить на праві власності комплекс розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.08.2021, земельна ділянка :08:796:0012 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належить комунальній власності.

Рішенням Криворізької міської ради від 22.05.2013 №1995 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :08:796:0012) для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування. Надано ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку площею 0,5303 га в оренду терміном на 2 роки, та визначено розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою в трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України. Також, вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 надати до управління земельних ресурсів виконкому міської ради технічну документацію із землеустрою та документи, необхідні для укладення договору оренди земельної ділянки, та укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки.

Згідно відомостей листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.07.2021, встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 в Центрально-Міському районі Криворізької південної ДПІ як платник плати за землю на обліку не перебуває.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Криворізької міської ради, виходив з встановлених обставин, а саме, що відповідач ОСОБА_1 не будучи власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :08:796:0012, загальною площею 5303 га, фактично використовувала дану земельну ділянку, при цьому не сплачуючи орендну плату за використання вказаної земельної ділянки за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 роки, а відтак зобов`язана повернути кошти, які мала заплатити позивачу.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За нормами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Статтею 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої зазначеної вище статті ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений, зокрема, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18).

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 15.09.2003 є власником нерухомого майна комплексу, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, судом встановлено, що Рішенням Криворізької міської ради від 22.12.2013 №1995 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :08:796:0012) для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування та надано із земель комунальної власності в оренду терміном на 2 роки зазначену спірну земельну ділянку, визначено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою трикратний розмір земельного податку, що встановлюється податковим кодексом України (пункти1,5,6 Рішення).

Підпунктами 7.1, 7.2, 7.3 пункту 7, цього ж рішення, відповідачу запропоновано надати до управління земельних ресурсів виконкому міської ради технічну документацію із землеустрою та документи необхідні для укладення договору оренди земельної ділянки, укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати право оренди, що підлягає державній реєстрації, відповідно до закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не укладала з позивачем договору оренди земельної ділянки, що не заперечується сторонами по справі.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером: :08:796:0012, яка була відведена ОСОБА_1 для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування та надана із земель комунальної власності, а не стягнення орендної плати за землю, оскільки, як встановлено судом ОСОБА_1 з міською радою договір оренди земельної ділянки не укладала.

Верховний суд у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 зауважив, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив правову позицію про те, що у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного суду від 09.09.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Отже, за встановлених судом першої інстанції обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Криворізька міська рада, звернувшись з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельної ділянки на якій розташоване належне відповідачу нерухоме майно, в порядку статті 1212 ЦК України, обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права.

Доводи відповідача про те, що стягувати по неукладеному договору плату за оренду землі є протиправним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалося вище, позивач не просив стягнути орендну плату, а просив стягнути безпідставно збережені кошти за користування відповідачем спірною земельною ділянкою на якій розташоване належне відповідачу нерухоме майно, так, як відсутність договору оренди земельної ділянки між сторонами, не звільняє власника майна, яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності від сплати коштів за користування земельною ділянкою (стаття 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, плата за землю справляється відповідно до закону).

Доводи відповідача про те, що площа належних відповідачу об`ктів нерухомого майна складає 1151 кв.м. тому й нараховувати орендну плату за землю необхідно з цієї площі, а не з розміру площі земельної ділянки з кадастровим номером: :08:796:0012, який складає 0,5303 га, колегія суддів вважає хибними і їх відхиляє, оскільки те, що площа земельної ділянки, яка безпосередньо зайнята під будівлями, є меншою ніж площа всієї земельної ділянки, правового значення не має, так як нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, тому використання нежитлових приміщень, що належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Отже, оскільки земельна ділянка комунальної власності, на якій знаходяться об`єкти належного відповідачу нерухомого майна сформована як об`єкт цивільних прав, а відповідач користується земельною ділянкою (даних про зворотнє судом не встановлено), однак речове право на неї не оформлює, плату за користування не вносить, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Криворізької міської ради, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Судом першої інстанції було перевірено розрахунок позивача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою відповідачем у період з 01.01.2019 по 31.12.2021 на суму 234 761,01 грн. і місцевий суд з ним повністю погодився, навівши розрахунок визначеної суми у судовому рішенні, як і погоджується з цим розрахунком суд апеляційної інстанції, відповідачем сума безпідставно збережених коштів не спростована, свого розрахунку не надано.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді:.