Справа № 216/299/23
провадження №2-о/216/52/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання: Корнєвої Ю.В.,

заявниці - ОСОБА_1 , представника заявниці, адвоката - Галич Т.А.,

представників заінтересованої особи - Реутової І.Л., Романюка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 м. Кривий Ріг цивільну справу в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання на території України матері станом на 24.08.1991 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факт постійного проживання її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення вказаного факту необхідне заявниці для набуття громадянства України, оскільки органи ДМС України своєю відповіддю відмовили в порушенні вказаної процедури через відсутність права на набуття громадянства України.

Ухвалою суду від 16.01.2023 року заяву прийнято до розгляду, постановлено справу розглядати в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 28.04.2023 року заяву залишено без розгляду в частині встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Україні, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заявниця ОСОБА_1 , її представник у судовому засіданні заяву підтримали із зазначених вище підстав, наполягаючи на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки, відсутні достатні докази щодо дійсного постійного проживання матері ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 р., а також, що встановлення вказаних фактів не забезпечить заявнику можливості набути громадянства України, оскільки, матір заявниці на момент смерті була громадянкою Азербайджану.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 13.08.2022 року вбачається, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її матір`ю записана « ОСОБА_2 », громадянство якої не зазначено. В графі батько запис відсутній.

Згідно довідки про звільнення № 217153 а/н від 05.05.2005 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка м. Лачин Азербайджан, громадянка Азербайджану, звільнилась з Качанівської виправної колонії (№54) по відбуттю покарання.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради № 184 від 15.06.2005 року, малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повернута на виховання матері « ОСОБА_2 ».

На підставі заяви « ОСОБА_2 » від 14.02.2007 року її доньку ОСОБА_1 прийнято до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 89 м. Кривого Рогу.

Із заяви Духовного управління мусульман України № 17 від 24.06.2021 року вбачається, що Духовне управління мусульман України просить не робити розтин тіла «Самадової Севінч», ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.06.2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис № 11839.

Суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу паспорт громадянки Республіки Азербайджану НОМЕР_2 , представленого заявником, на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню, оскільки він не містить нотаріально завіреного перекладу мовою, якою ведеться судочинство, що перешкоджає суду оцінити цей доказ з точки зору достатності.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Верховний Суд України в листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Виходячи зі змісту заявлених вимог та матеріалів справи, заявник звертається до суду із вимогами про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 у зв`язку із розбіжностями прізвища її матері у свідоцтві про народження ( ОСОБА_2 ), інших документів та свідоцтві про смерть, для подальшого встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на території України станом на 24.08.1991 року, що, на думку заявниці, стане підставою для її подальшого отримання громадянства України.

Однак, встановлені розбіжність заявником належним чином не доведена та не підтверджена належними та допустимим доказом, що позбавляє суд можливості безспірно встановити між вказаними особами факт родинних відносин з підстав достатності пред`явлених доказів.

При цьому, покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд не приймає до уваги в частині анкетних даних матері заявниці, які з повною достовірністю свідки не змогли назвати, але, при цьому зазначили про поїздку останньої до Азербайджанської Республіки для отримання громадянства вказаної країни.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , тому у цій частині заяви слід відмовити.

Щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського відділу у місті Кривому Розі ДМС України ГУ ДМС у Дніпропетровській області з питання документування її паспортом громадянина України, на що їй була надана відповідь з відмовою, тому як, до досягнення повноліття заявниці, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_11 її матір, яка згодом набула громадянство Азербайджанської Республіки, не надавала до ДМС України заяв та необхідних документів щодо набуття ОСОБА_1 громадянства України, яке залежить від статусу батьків, законності та характеру їх проживання в Україні, місця народження та статусу самої особи. Заявнику рекомендовано звернутися до Посольства Азербайджанської Республіки у м. Київ для встановлення належності або неналежності до громадянства Азербайджанської Республіки та отримання документа, посвідчуючого особу.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 року, громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом першим Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст.9 Закону України «Про громадянство України» 1991 року всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України /24 серпня 1991 року/ постійно проживали на території України, є громадянами України.

Умови та порядок встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, регламентуються Законом України «Про громадянство України» (далі - Закон) та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Згідно ст. 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до пункту 124 Порядку особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки яро приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно п. 8 та п. 9 розділу II Порядку у разі відсутності в особи у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року/13 листопада 1991, для встановлення належності до громадянства України подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР, У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року/13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджу ють зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року/13 листопада 1991 року.

Таким чином, при встановленні належності особи до громадянства України, відповідно до ст. 3 Закону, компетентним органам, у даному випадку міграційній службі, необхідно встановити два факти: факт перебування особи у громадянстві колишнього СРСР та факт проживання особи на території України безпосередньо на дату проголошення Україною незалежності (24.08.1991) або на дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991).

При цьому, факт перебування особи у громадянстві колишнього СРСР підтверджується безпосередньо паспортом громадянина колишнього СРСР, який особа повинна надати до органі» міграційної служби для встановлення її належності до громадянства України,

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Разом з тим, всупереч вищенаведених положень процесуального законодавства України, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів постійного проживання її матері ОСОБА_2 (згідно Свідоцтва про народження) на території України до 24.08.1991 року, станом на 13.11.1991 року, а також щодо перебування у громадянстві СРСР.

Отже, з матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів постійного проживання матері заявниці на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року. Документальні підтвердження цього факту також не встановлені. Таким чином факт постійного проживання матері заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року достовірного підтвердження не знайшов, що позбавляє суд можливості задовольнити вказані вимоги заявника.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 223, 263, 265, 259 ч.6, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. М. Чирський