Провадження №2/932/902/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Ганіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року Дніпровська міська рада звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про скасування запису та припинення права власності, в якому просила скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 107, 6 кв.м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 : 1, 3, 7, 9 коридор; 2 - санвузол; 4 кухня, 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати, 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ; про припинення права власності на зазначену квартиру реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначає, що 06.06.2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Колесник Інгою Миколаївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1994 року та технічного паспорту від 01.06.2017 року було внесено запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з жилої площі: 71, 1 кв.м; загальної площі: 107, 6 кв.м. З посиланням на лист управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2021 № 4/10-401 позивач зазначає, що будинок АДРЕСА_2 перебуває в комунальній власності. Квартира АДРЕСА_4 була передана у власність ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.1994, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації № 2/2559-94. Органом місцевого самоврядування здійснено розпорядження комунальним майном шляхом видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57, 2 кв.м. Відповідно до технічного паспорта, що був актуальним на дату видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , вказана квартира складалася з трьох кімнат, житловою площею 29, 5 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 9, 3 кв.м; 2-а кімната 7,1 кв.м; 3-я кімната 13, 1 кв.м; кухні, площею 84 кв.м; вбиральні (суміщеної) 2,4 кв.м; коридора 16,9 кв.м., загальна площа квартири 57,2 кв.м. У технічному паспорті від 01.06.2017 року зазначається, що квартира АДРЕСА_4 складається із кімнат житловою площею 71,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 13, 1 кв.м; 2-а кімната 7,1 кв.м; 3-а кімната 19,1 кв.м; 4-а кімната 17,5 кв. м; 5-а кімната 14,3 кв.м; кухні площею 8,4 кв.м; вбиральні (сполученої) площею 2,4 кв. м; коридору площею 5,7; 4,4; 5,6; 5,6 кв.м; тамбуру площею 4,4 кв.м., загальна площа квартири 107, 6 кв.м.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 самостійно зайняв сусідню квартиру АДРЕСА_5 , яка за відсутності розпоряджень органу приватизації та свідоцтв про право власності на цю квартиру є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, отже є порушення прав територіальної громади міста Дніпра. На підтвердження цих обставин позивач посилається на лист Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 22.04.2020 року № 4597 та лист департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.10.2020 року № 2/5-593.

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 107, 6 кв.м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 : 1, 3, 7, АДРЕСА_6 коридор; 2 - санвузол; 4 кухня; 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати; 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 та припинити право власності на зазначену квартиру реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; припинити право власності на квартиру, загальною площею 107, 6 кв. м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 : 1, 3, 7, АДРЕСА_6 коридор; 2- санвузол; 4 кухня; 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати; 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вирішити питання розподілу судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 року для розгляду даної справи була визначена суддя Лукінова К.С., яка ухвалою від 04.01.2021 відкрила провадження у справі, було визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

30.03.2021 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява Дніпровської міської ради про зміну предмету позову, відповідно до якої міська рада просила суд скасувати рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни, індексний номер 35640475 від 13.06.2017 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 107, 6 кв. м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 ; 1, 3, 7, 9 коридор; 2 - санвузол; 4 кухня; 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати; 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ); припинити право власності на квартиру, загальною площею 107, 6 кв.м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 ; 1, 3, 7, АДРЕСА_6 коридор; 2- санвузол; 4 кухня; 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати; 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідачів на користь Дніпровської міської ради судові витрати.

В обґрунтування заяви про зміну предмету позову позивач вказує на набрання чинності з 16.01.2020 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-IХ, яким внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, абзац 2 частини третьої статті 26 викладено в такій редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Дніпровською міською радою в заяві про зміну предмету позову зазначено також, що з огляду на правові висновки Верховного Суду, позовна вимога щодо припинення права власності є невід`ємною частиною позовної заяви.

27.11.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, з посиланням на те, що він є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.1994, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 06.12.1994 № 2/2559-94; акта техніка ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2017; технічного паспорта від 01.06.2017. На підтвердження своїх позовних вимог Дніпровська міська рада надає лише лист управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2021 № 4/10-401, який не підтверджує право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_5 . На виконання ухвали суду від 19.05.2021 про витребування доказів, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надав лист від 10.06.2021 № 2112-2569, згідно з яким у департаменті відсутня інформація щодо перебування у комунальній власності територіальної громади міста будинку АДРЕСА_7 . Відсутня зазначена адреса і в Переліку об`єктів комунальної власності, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17.11.1991 № 46, тому відповідач просить відмовити в позові.

На підставі розпорядження керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2022 за № 311 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О., якою постановлено ухвалу від 06.05.2022 про прийняття даної цивільної справи до свого провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник Дніпровської міської ради надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Якобчук О. Б. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача - Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради не направив в судове засідання свого представника, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

В подальшому від представника позивача - Дніпровської міської ради до суду надійшла заява про закінчення розгляду справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В подальшому від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Якобчук О.Б. до суду надійшла заява про закінчення розгляду справи без її участі та з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У наданій суду заяві представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради просив розглядати справи без участі представника департаменту та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача Батюженка Л.В., дослідивши матеріали справи, судом встановлено фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.1994, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 06.12.1994 № 2/2559-94.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про право власності 20875264 на об`єкт нерухомого майна (реєстр. № об`єкта 101) квартиру в житловому будинку літ. Б-1, загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 71,1 кв.м, який складається з : 1, 3, 7, 9 коридор; 2 - санвузол; 4 кухня; 5, 6, 8, 10, 12 житлові кімнати; 11 тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації: 06.06.2017. Власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; форма власності: приватна; розмір частки: 1/1. Підстави для державної реєстрації: свідоцтво про право власності на житло, згідно з розпорядженням органу приватизації від 06.12.1994 № 2/2559-94 видано 06.12.1994. Видавник - виконавчий комітет Дніпропетровської ради народних депутатів; акт б/н, виданий 01.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_2 ; технічний паспорт б/н, виданий 01.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35640475 від 13.06.2017. ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до листа управління комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2021 № 4/10-401 у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_2 є запис про житлові будинки літери А-1, Б-1, загальною площею 154,0 кв.м та 107,7 кв.м відповідно. Зазначені будинки перебувають на балансі Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району. Підставою внесення запису до Реєстру є рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів».

Згідно з листом КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 22.04.2020 № 4597 в інвентаризаційній справі по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 відсутні відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_8 .

За інформацією з листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.10.2020 № 2/5-593 станом на 01.01.2020 в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані особи відсутні.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію технічного паспорта, що був актуальним на дату видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , згідно з яким вказана квартира складалася з трьох кімнат, житловою площею 29, 5 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 9,3 кв. м; 2-а кімната 7,1 кв.м; 3-я кімната 13,1 кв. м; кухні, площею 8,4 кв. м; вбиральні (суміщеної) 2,4 кв. м; коридора 16,9 кв.м. Загальна площа квартири 57, 2 кв.м.

У технічному паспорті від 01.06.2017 зазначається, що квартира АДРЕСА_4 складається із кімнат житловою площею 71,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 13,1 кв.м; 2-а кімната 7,1 кв.м; 3-а кімната 19,1 кв.м; 4-а кімната 17,5 кв.м; 5-а кімната 14,3 кв.м; кухні площею 8,4 кв.м; вбиральні (сполученої) площею 2,4 кв.м; коридору площею 5, 7; 4,4; 5,6; 5,6 кв.м; тамбуру площею 4,4 кв.м. Загальна площа квартири 107,6 кв.м.

Вбачається, що спірні правовідносини у цій справі виникли щодо права власності відповідача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 та правомірності дій щодо реєстрації за ним такого права; щодо порушення інтересів Дніпровської міської територіальної громади та позбавлення її права власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок 1127).

Відповідно до п. 40 Порядку № 1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Іншими словами, перелік документів, як підстава для державної реєстрації прав, не є вичерпним.

Пунктом 58 Порядку 1127, в редакції від 04.02.2017 чинній на час вчинення дій, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт.

З огляду на норми Порядку № 1127 технічний паспорт є одним з тих документів що постійно застосовується при реєстрації, зміні прав власності на об`єкт нерухомості (будівлю, споруду, житловий будинок ). Також він являється документом, що містить у собі основні характеристики, відомості, що характеризують об`єкт нерухомості та його складові.

Переглядаючи судові рішення у справі № 752/9104/18, Верховний Суд зазначив, що технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. При цьому, сформулював висновок про те, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на будинок, а лише констатує його наявність із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик, а тому не може бути визнаний недійсним; скасування технічного паспорта також не передбачено нормами законодавства.

Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (далі-Інструкція № 127) затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 (у редакції від 29.01.2013, чинній на час виникнення правовідносин), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773, визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів. Технічним паспортом визначається виключно технічна характеристика нерухомого майна його власника.

У відповідності до пункту 1.2. Розділу 1 цієї Інструкції № 127 технічна інвентаризація проводиться у таких випадках:

- перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту;

-перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва;

-перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію.

В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника. Переліку підстав для відмови в проведенні інвентаризаційних робіт Інструкція не містить.

ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право власності на житло від 06.12.1994, яким виконком міської ради посвідчує, що відповідачу на праві приватної власності дійсно належить квартира АДРЕСА_4 . Реєстрація права власності на житло відбулася в 2017 році.

З огляду на відсутність обстеження та оцінки технічного стану квартири на дату державної реєстрації - 2017 рік, ОСОБА_1 було подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта, а також акт б/н, виданий 01.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_2 .

Враховуючи наведені вище норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та приписи пункту 58 Порядку № 1127, зазначення поміж підстав для державної реєстрації технічного паспорта, виданого 01.06.2017, не свідчить про неправомірну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 та ніяк не вказує на набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру на підставі технічного паспорта, оскільки право власності відповідачем набуто на підставі розпорядження органу приватизації з видачою свідоцтва про право власності від 06.12.1994, яке послугувало підставою для реєстрації права власності на зазначену квартиру.

При наданні оцінки обставинам справи, суд також застосовує правовий висновок Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду: за змістом положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 916/675/15 та постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18.

Відтак, суд не приймає обґрунтування Дніпровською міською радою своїх позовних вимог доводом про те, що вказаний у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік не передбачає реєстрацію права власності на підставі технічного паспорта; технічний паспорт не може бути підставою для виникнення права власності.

Вчинення державним реєстратором дій щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру з відкриттям розділу, та вказівкою на підставу для державної реєстрації, зокрема, технічний паспорт на це майно, не суперечить нормам Порядку № 1127 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом досліджено два листа КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради, наявних в матеріалах справи.

Лист від 22.04.2020 № 4597, яким проінформовано, що в інвентаризаційній справі по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 відсутні відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_8 до цього листа: копія технічної документації на 2 аркушах. Перший аркуш: мовою оригіналу «Ведомость 32 внутрених обмеров и подсчетов площадей помещений строения литер Б-1 по АДРЕСА_2 ». В зазначеному документі вказано номера квартир, призначення приміщень, фактичне використання цих приміщень, формула для підрахунку площі, площа кожного приміщення та загальна площа квартир. Другий аркуш поверховий план. Дата складання: 1971 рік. Є запис про внесення змін 29.11.1994.

Суд, дослідивши зазначені документи, дійшов висновку про відсутність в інвентарній справі станом на 12.03.1971 відомостей про квартиру АДРЕСА_4 .

Листом від 06.10.2020 № 11750 Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради повідомлено, що КП «ДМБТІ» надає з інвентарної справи за адресою: АДРЕСА_3 запитувану копію технічного паспорта, що був актуальним станом на видачу свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1994 на квартиру АДРЕСА_4 .

Суд зазначає, що процес державної реєстрації права власності на момент створення документів інвентарної справи 1971 та дату видачі свідоцтва про право власності 1994 року регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.66 (далі Інструкція).

Пунктом 1 Розділу І Інструкції встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Інструкції об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Відтак, з огляду на норми Інструкції, під час її дії, квартири в житлових будинках не існували як самостійний об`єкт цивільних прав, як окремий об`єкт житлового фонду.

Зазначена обставина підтверджується:

- наданою додатком до листа департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.09.2020 № 3/9-3977 копією заяви ОСОБА_1 № 2435 на ім`я керівника органу приватизації (дата реєстрації на підприємстві по обслуговуванню житла 17.11.1994), в якій відсутній номер квартири, яку просить надати у приватну власність відповідач;

- змістом листа управління комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2021 № 4/10-401, в якому говориться, що у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_2 є запис саме про житлові будинки літери А-1, Б-1;

- інформацією, наданою Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради (лист від 10.06.2021 № 3/12-2569), на виконання ухвали суду, про відсутність в Департаменті житлового господарства відомостей щодо перебування житлового будинку АДРЕСА_7 .

Інструкція містить вимоги щодо наявності документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, необхідних для реєстрації нерухомого майна.

Пунктом 12 Розділу ІІІ Інструкції встановлено, що для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації: а) оглянути будинок (домоволодіння);

б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з`ясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує об`яви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках; в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості; г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян.

Пункт 13 Інструкції передбачає, що Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Вимога щодо складання технічного паспорту по об`єкту нерухомого майна в Інструкції відсутня.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а).

При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення (додаток N 3 та 3-а).

15.09.1992 Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (зміни, внесені згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.94 N 72) (далі Положення № 56).

Пунктом 1 Положення № 56 визначено, що його складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаний нормативний акт встановлює порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню.

Пунктами 16, 22 Положення № 56 встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів, або невідповідності

їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку, підприємство по обслуговуванню житла відновлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладені обов`язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до пункту 26 Положення № 56 на підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9 «Технічний паспорт на приватизовану квартиру»), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Отже, виготовлення технічного паспорта стало обов`язковим при здійсненні приватизації нерухомого майна, що дало змогу ідентифікувати об`єкти нерухомості.

Вказані дії проведення технічної інвентаризації і виготовлення технічного паспорту на житлове приміщення) мають бути виконані в процесі прийняття рішення про передачу житла у власність в порядку приватизації і такі дії є технічною процедурою на стадії прийняття рішення щодо передачі приміщення в порядку приватизації.

Враховуючи ці вимоги Положення № 56, у 1994 році було виокремлено квартиру АДРЕСА_9 , присвоєно їй номер та виготовлено технічний паспорт. Доказів про здійснення обстеження інших приміщень в цьому будинку, їх технічні характеристики станом на 1994 рік Дніпровською міською радою не надано.

Розділ VI Інструкції визначає, що після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, бюро технічної інвентаризації повинно вести реєстрацію всіх змін в правовому стані будинків або домоволодінь.

Зміни в правовому стані повинні бути внесені в реєстрову книгу з посиланням на документ, на підставі якого ці зміни записані. З приводу всіх виправлень в реєстровій книзі повинні бути зроблені належні застереження. Ці виправлення засвідчуються

підписом особи, яка відповідає за правильність запису в реєстровій книзі.

Зазначені норми Інструкції, чинної на дату складання технічних документів в інвентаризаційній справі по житловому будинку АДРЕСА_10 , в наданих суду поверховому плані та у відомості 32 не дотримано.

Виправлення в документах КП «ДМБТІ»; написи, які не мають підтвердження; закреслення записів не дають суду можливості достовірно встановити наявність інших квартир в вищезазначеному будинку та їх правовий статус.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Підтвердженням існування квартири АДРЕСА_11 є аркуші інвентарної справи станом на 12.03.1971.

Позивачем не доведено, що на дату отримання відповідачем свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_8 , була окремим об`єктом цивільного права.

Суд також зауважує, що дослідження долучених до матеріалів справи документів з інвентарної справи житлового будинку літер Б-1 по АДРЕСА_2 дає підстави стверджувати про відсутність фактичного співпадіння приміщень квартири АДРЕСА_12 та квартири АДРЕСА_1 за їх конфігурацією, площею, за технічними характеристиками.

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06.06.2017 зареєстровано об`єкт нерухомого майна 101 квартира АДРЕСА_4 , яка складається із кімнат житловою площею 71,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 13,1 кв.м; 2-а кімната 7,1 кв.м; 3-а кімната 19,1 кв.м; 4-а кімната 17,5 кв.м; 5-а кімната 14,3 кв.м; кухні площею 8,4 кв.м; вбиральні (сполученої) площею 2,4 кв.м; коридору площею 5,7; 4,4; 5,6; 5,6 кв.м; тамбуру площею 4,4 кв.м. Загальна площа квартири 107,6 кв. м.

В той час, відповідно до записів (російською мовою) у «Ведомость 32 внутрених обмеров и подсчетов площадей помещений строения литер Б-1 по АДРЕСА_2 » квартира АДРЕСА_12 складається із: кухня 4,4 кв.м; житлова 14,2 кв.м; коридор 5,6 кв.м; житлова 9,7 кв.м; житлова 11,7 кв.м; житлова 7,4 кв.м.

Відтак, відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу, та квартира АДРЕСА_12 , про яку є запис в інвентаризаційній справі та яку позивач вважає комунальною власністю, є ідентичними.

Для з`ясування питання порушення прав територіальної громади в особі Дніпровської міської ради суду необхідно в першу чергу з`ясувати належність спірного майна до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Відповідно до листа управління комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25.02.2021 № 4/10-401, у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_2 є запис про житлові будинки літери А-1, Б-1, загальною площею 154,0 кв.м та 107,7 кв.м. відповідно. Зазначені будинки перебувають на балансі Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району.

Підставою внесення запису до Реєстру є рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів».

Дослідивши вказане рішення, суд дійшов висновку про відсутність у Переліку об`єктів комунальної власності, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 об`єкту нерухомості: житлові будинки літери А-1, Б-1, загальною площею 154,0 кв.м та 107,7 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .

Надані позивачем на підтвердження свої позовних вимог копія листа КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 22.04.2020 № 4597, яким повідомлено про відсутність в інвентаризаційній справі по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 відомостей про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_8 та копія листа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.10.2020 № 2/5-593 з інформацією про відсутність станом на 01.01.2020 в квартирі АДРЕСА_5 зареєстрованих осіб, не може слугувати доказом того, що квартира АДРЕСА_12 є комунальною власністю.

Позивачем не доведено набуття ним права власності як на квартиру АДРЕСА_5 , так і на будинок Б-1 за вказаною адресою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того факту, що спірне майно є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади.

Зі змісту позовних вимог, викладених в позовній заяві Дніпровської міської ради, слідує, що позивач просить суд: скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру, загальною площею 107, 6 кв. м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 ; припинити право власності на квартиру, загальною площею 107, 6 кв. м, яка складається з літ. Б-1, кв. АДРЕСА_1 .

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Поміж тим, в позовній заяві позивач викладає обставини, які на його думку підтверджують право власності на житловий будинок літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_12 цьому будинку.

Тобто, позивачем не оспорюється право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 ; не оскаржується розпорядження органу приватизації, на підставі якого відповідачу видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зазначене свідоцтво також не викликає у позивача сумніву щодо його легітимності.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 417/7171/19 зазначено, що:

«У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права».

«3.2.4. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача». Вищевикладене є правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 910/16868/19.

Суд, з`ясувавши обставини, на які, як на підставу своїх вимог, посилається Дніпровська міська рада, дійшов висновку про невідповідність матеріально-правової вимоги позивача фактичним обставинам, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, на переконання суду, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації та припинення права власності відповідача на зареєстровану за ним квартиру АДРЕСА_1 з іншою площею, конфігурацією, ніж приміщення квартири АДРЕСА_12 , яку позивач вважає комунальною власністю, оскільки таке задоволення позову призведе до необґрунтованого позбавлення власника свого майна та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем, хоча позивач ніякого відношення до квартири АДРЕСА_1 не має та не заперечує правомірного набуття ОСОБА_1 в 1994 році права власності на цю квартиру.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Суд дійшов висновку, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_13 , та припинення права власності на зазначену квартиру, яка належить ОСОБА_1 , порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами та доповненнями).

Як зазначалося вище, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Пунктами 6, 7 Порядку № 1127 визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Суд бере до уваги правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 752/8287/18 (провадження № 14-330цс19; від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19; від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18); від 18 вересня 2018 року (провадження № 11-404апп18) та від 13 березня 2019 року (провадження № 14-61цс19): «Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі».

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Зміст та характер спірних правовідносин підтверджує виникнення спору у справі між Дніпровською міською радою, яка вважає будинок Б-1 та квартиру АДРЕСА_5 комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади, та ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою, а тому КП «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради не є належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, зокрема, документів, які підтверджують право комунальної власності на будинок Б-1 та квартиру АДРЕСА_5 , а тому твердження позивача про вибуття цього майна з власності територіальної громади поза волею міської ради не має підтвердження. Дніпровською міською радою не наведено мотивів та не надано належних доказів, які б свідчили, що внаслідок надання державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій технічного паспорту допущено порушення її прав та інтересів, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а лише констатує наявність об`єкта нерухомого майна із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик, а відтак позивачем не надано доказів порушення його прав за наведених ним у позові, з урахуванням його уточнень, обставин.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги Дніпровської міської ради до Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Судом надано оцінку всім важливим аргументам сторін, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується частинами першою, другою статті 141 ЦПК України. З огляду на зазначені процесуальні норми, суд ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, - відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева