Справа № 188/1281/22
Провадження № 2/188/156/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Могиленко Т.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні у смт Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя та розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 01.11.2022 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач).

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона уклала шлюб 29 вересня 2011 року.

Від шлюбу у них з відповідачем є спільні малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки вони припинили подружні відносини з відповідачем, сім`я розпалась остаточно, а спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливе і може зашкодити її особистим інтересам та інтересам малолітніх дітей.

28 лютого 2020 року сторони придбали у ОСОБА_5 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і знаходиться на приватній земельній ділянці площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898.

Позивач, посилаючись на норми ст. 60 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу (далі СК) України, просить розділити житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», гараж - «В», убиральня - «Г», колодязь № 1, баня -«Д», огорожа № 2-4,навіс - «Е», колодязь № 5, сарай - «Ж», душ - «З», сарай - «К», сарай - «Л», сарай - «И», ринковою вартістю 70 195 (сімдесят тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень;

земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898, ринковою вартістю 27 080 (двадцять сім тисяч вісімдесят) гривень;

визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного спільного сумісного майна подружжя, де вартість її ідеальної частки в спірному спільному майні подружжя складає 48 637 (сорок вісім тисяч шістсот тридцять сім тисяч) 50 коп.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 19 грудня 2022 року, яке відкладалося у зв`язку з неявкою сторін.

19.12.2022 позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала і просила задовольнити.

Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав і не заперечував проти його задоволення.

Статтею ст. 200 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3).

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу (ч. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до цих норм процесуального права у підготовчому засіданні ухвалив рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи та визначивши правовідносини, які їм відповідають, і норми права, якими ці правовідносини врегульовані, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 29 вересня 2011 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрований у виконкомі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 42.

Від шлюбу у сторін є спільні малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Рішенням Петропавлівського районного суду від 30.11.2022, яке набрало законної сили 30.12.2022, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 .

Рішенням Петропавлівського районного суду від 18.01.2023, яке набрало законної сили 17.02.2023, шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства сторонами набуто у спільну сумісну власність майно:

житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», гараж - «В», убиральня - «Г», колодязь № 1, баня -«Д», огорожа № 2-4,навіс - «Е», колодязь № 5, сарай - «Ж», душ - «З», сарай - «К», сарай - «Л», сарай - «И», ринковою вартістю 70 195 (сімдесят тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень, що підтверджено звітом ТОВ «Земля і право» про оцінку майна від 10.10.2022, на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого2020 року, укладеного між продавцем ОСОБА_5 та покупцем відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В.;

земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898, ринковою вартістю 27 080 (двадцять сім тисяч вісімдесят) гривень підтверджено звітом ТОВ «Земля і право» про експертну грошову оцінку від 10.10.2022, на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого2020 року, укладеного між продавцем ОСОБА_5 та покупцем відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В.

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202353406 та 202355175 від 28.02.2020 право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку зареєстроване на відповідача.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Петропавлівський район і утворено Синельниківський район, до складу якого увійшла, крім інших, Миколаївська сільська територіальна громада.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного кодексу (далі ЦК) України та Сімейного кодексу (далі СК) України.

За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78215412), від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (№ 61-157цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83000767), 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90458942), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від , 07 листопада 2018 року у справі № 405/2391/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77720970), 27 лютого 2019 року у справі № 755/4757/16-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, 27 січня 2020 року у справі № 442/8047/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87297927), 26 червня 2019 року у справі № 641/5115/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82826437).

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч.2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанови Пленуму ВСУ) міститься роз`яснення, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 23 вказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Згідно з нормою ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Стаття 381 ЦК України передбачено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями (ч. 1).

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2).

За приписами ст. 120 Земельного кодексу (далі ЗК) України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.

При розподілі спільного сумісного майна сторін суд враховує, що позовними вимогами передбачено тільки визнання права власності позивача на 1/2 частину житлового будинку без розділу будинку в натурі.

Вирішуючи позовні вимоги щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898, призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, суд виходить з того, що ця земельна ділянка є подвір`ям вказаного житлового будинку, на ній розташовані господарські будівлі і споруди «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «И», що вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.06.2015, а тому ця земельна ділянка, призначена для обслуговування зазначеного житлового будинку, є частиною садиби, складає з будинком єдину садибу і має перебувати у власності особи, якій належить право власності на житловий будинок, а у разі поділу будинку земельна ділянка ділиться пропорційно до часток власників у цьому будинку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Проніна проти України», № 63566/00, рішення від 18 липня 2006 року, § 23, ЄСПЛ).

Взявши до уваги, що вказане позивачем майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, воно підлягає поділу між сторонами з урахуванням рівності часток.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 371 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У такому випадку, якщо майно не ділиться в натурі, воно стає спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 497 (чотириста дев`яносто сім) гривень 14 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя та розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таке майно:

житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», гараж - «В», убиральня - «Г», колодязь № 1, баня -«Д», огорожа № 2-4,навіс - «Е», колодязь № 5, сарай - «Ж», душ - «З», сарай - «К», сарай - «Л», сарай - «И», ринковою вартістю 70 195 (сімдесят тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень;

земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898, ринковою вартістю 27 080 (двадцять сім тисяч вісімдесят) гривень.

Визнати право приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на:

1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв. м, житловою площею 30,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», гараж - «В», убиральня - «Г», колодязь № 1, баня -«Д», огорожа № 2-4,навіс - «Е», колодязь № 5, сарай - «Ж», душ - «З», сарай - «К», сарай - «Л», сарай - «И», ринковою вартістю цієї частини 35 097 (тридцять п`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 50 копійок;

1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2151 га, кадастровий №0:06:001:1898, ринковою вартістю цієї частини 27 080 (тринадцять тисяч сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 497 (чотириста дев`яносто сім) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П. О. Бурда