Справа № 509/1148/23
УХВАЛА

13 березня 2023 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши в приміщенні суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та новації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір позики, укладений 20.09.2007 року між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , визнати недійсним договір новації, укладений 10.08.2017 року між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 в рівних частинах на користь позивача заподіяну у зв`язку з вчиненням недійсних правочинів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та понесені позивачем витрати по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 року справу передано на розгляд судді Панасенку Є.М.

Встановлено, що згідно позовних вимог позивач просить визнати недійсним договір позики, за яким позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальника ОСОБА_3 кошти в сумі 100 000 тис. дол. США, ОСОБА_3 у договорі гарантував, що у разі неможливості повернути суму позики у встановлені в договорі строки, ним буде здійснено продаж належної йому на праві особистої приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору новації, який позивач також просить визнати недійсним, сума основного зобов`язання збільшилася із 100 000 тис дол. США до 120 000 тис дол. США, та вказано наступні способи виконання зобов`язання: повернення грошових коштів в натурі або продаж належної позичальнику на праві особистої приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним проведенням остаточного розрахунку з позикодавцем або передання позичальником позикодавцю права власності на належне йому нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцем знаходження об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, усі позови, що виникають з приводу нерухомого майна, мають пред`являтися до суду за місцезнаходженням такого майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, якщо, наприклад, пред`явлені позовні вимоги, що виникли із договору найму жилого приміщення, орендинерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 по справі № 911/9390/18 щодо територіальної юрисдикції (підсудності) зроблено наступні висновки.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Як слідує з позовної заяви, даний спір між сторонами виник з приводу визнання недійсними правочинів, згідно яких в разі невиконання грошового зобов`язання буде здійснено продаж об`єкту нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що за позовні вимоги стосуються об`єкту нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, для якого положеннями ст.30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, за місцем знаходження майна або його основної частини, при цьому дане нерухоме майно знаходиться на території Приморського районного суду м.Одеси, враховуючи, що згідно з ч.1 ст.378 ЦПК України порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, вважаю, що дана позовна заява не підсудна Овідіопольському районному суду Одеської області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 28, 30-32, 260, 261, 378 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та новації, відшкодування моральної шкоди передати до Приморського районного суду м. Одеси за виключною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині передання справи на розгляд іншому суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Є. М. Панасенко