1Справа № 335/6036/21 2/335/75/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,

представника позивача адвоката Іващенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., про визнання батьківства.

В обґрунтування позову зазначила, що з 1988 року, її мати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (її батько) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але спільний бюджет та спільний побут вели.

Від сумісного проживання зазначених осіб, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася вона, державну реєстрацію народження якої проведено відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України, однак, оскільки батьки проживали без укладання шлюбу, за вказівкою матері в свідоцтві про народження у графі «батько» органом реєстрації актів цивільного стану був вчинений запис « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу), але по-батькові у позивача зазначено « ОСОБА_6 », тобто по імені померлого батька.

За час сумісного проживання із ОСОБА_3 (матір`ю позивача), ОСОБА_4 визнавав себе її біологічним батьком, проявляв турботу, займався вихованням, цікавився її життям, піклувався про фізичний та духовний розвиток, спілкувався, виявляв інтерес до її внутрішнього світу, фінансово утримував. Від народження і по теперішній час, ОСОБА_1 , знає ОСОБА_4 як свого батька, вони любили одне одного, і ніколи у неї не виникало ніяких сумнівів стосовно його батьківства.

При цьому, позивач вказує, що у зв`язку з різними поглядами на життя, в 2001 році батьки припинили сімейні стосунки. Але відносини між батьком та нею не припинялись, він визнавав себе її батьком.

Після народження дитини у позивача, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 приймав активну участь також і в житті онуки, спілкувався з нею, вітав з днем народженням, дарував подарунки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Спадкоємці після його смерті І, ІІ, ІІІ черги відсутні. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно, а саме на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль «ВАЗ 2201040-20», 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 .

З метою оформлення своїх спадкових прав за законом, до спливу шестимісячного строку, ОСОБА_1 звернулась до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори з приводу подання заяви про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено про відкриття спадкової справи приватним нотаріусом Нарохою О.В., а також про те, що із заявою про відкриття спадщини звернулась ОСОБА_8 (відповідач), яка проживала з померлим ОСОБА_4 разом тривалий строк, що є доказом існування між ними наявного спору.

Крім того, нотаріусом Нарохою О.В. було звернуто увагу, що в свідоцтві про народження позивача, ОСОБА_4 не зазначений як її батько позивача, що може стати перешкодою у видачі свідоцтва, у зв`язку з чим необхідно надати документи, що підтверджують факт родинних відносин із померлим ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що встановлення факту батьківства необхідно позивачці для захисту майнових та немайнових прав, а також має важливе і принципове значення з метою ідентифікації родинного походження, ОСОБА_1 звернулась у березні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту батьківства. Але судом заяву було повернуто, оскільки такий спір не може бути вирішеним в порядку окремого провадження, у зв`язку з чим, позивач звертається до суду із даним позовом в порядку позовного провадження, просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Запоріжжя, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2021 року, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., про визнання батьківства. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано від Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) копію актового запису про смерть ОСОБА_4 , та від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріально округу Нароха О.В. копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4

30.08.2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріально округу Нароха О.В. надійшли витребувані матеріали.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2021 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд судової справи по суті.

Під час проведення підготовчого провадження судом були задоволені клопотання сторони позивача, в тому числі і про допит у судовому засіданні свідків.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Іващенко М.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. 06.02.2023 року представник відповідача адвокат Мітіна І.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги просила залишити без задоволення.

У судовому засіданні були заслухані свідки ОСОБА_9 , яка троюрідною сестрою позивача, ОСОБА_10 , яка є племінницею позивача, ОСОБА_11 яка є хрещеною матір`ю позивача.

Так, допитаний судом свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 піклувався про ОСОБА_1 , завжди визнав її своєю донькою, вони проживали разом у матері дружини ОСОБА_12 .

Допитана судом свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_4 проживав разом із матір`ю ОСОБА_1 та нею, завжди визнав ОСОБА_1 своєю донькою, проживали разом у матері, після розходження із матір`ю позивачки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 продовжувалися добрі стосунки.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що добре знає сторін у справі. Мати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та дружина, проте шлюбу не реєстрували, в свідоцтві про народження він не був записаний як батько дитини, з невідомих їй причин. ОСОБА_4 називав ОСОБА_13 своєю донькою, вона його татом, виховував ОСОБА_1 , оплачував її навчання. Свідок зазначила суду, що ОСОБА_4 має ще одну доньку, яка є старшою ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 . ОСОБА_4 також у шлюбі не був. Після припинення стосунків, ОСОБА_13 залишилась проживати разом із мамою, а ОСОБА_14 зі своєю мамою. Спільне майно за час проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_3 не придбали.

Від клопотання про виклик та допит свідка матері позивача ОСОБА_3 представник позивача під час розгляду справи - відмовилась.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у супровідному листі надісланому суду 24.08.2021 року № 819/01-16 на виконання ухвали суду, просила розглядати справу у її відсутність.

Тому суд продовжує розгляд справи за відсутності відповідача, її представника, та третьої особи на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі та її батьками вказані ОСОБА_16 » (мовою оригіналу) та ОСОБА_3 .

Відомості про батька дитини внесенні за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України.

25.02.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 26.02.2021 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 03.03.2021 року.

Спадкоємці після смерті ОСОБА_4 - І, ІІ, ІІІ черги відсутні.

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина на майно, яке складається із квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , транспортного засобу «ВАЗ 2201040-20», 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та з іншого майна.

Після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 .

Разом з цим, відповідно до роз`яснень приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи О.В. від 20.05.2021 року № 406/02-14, ОСОБА_1 повідомлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , нею необхідно надати наступні документи: паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків спадкоємця; документи, що підтверджують факт родинних відносин (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, рішення суду тощо); довідку з місця реєстрації спадкодавця на момент його смерті; документи, що встановлюють право власності на майно, яке належить спадкодавцю (оригінали). Повідомлено, що у випадку неподання вищенаведених документів, реєстрація права власності на спадкове майно можлива тільки у разі звернення нею до суду.

Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2310-1, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 01.03.2005 року.

Крім того, із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи О.В. звернулась ОСОБА_2 , як спадкоємець згідно ст. 1264 ЦК України і як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим, приватним нотаріусом Нарохою О.В. відкрито спадкову справу № 45/2021 після померлого ОСОБА_4 , копія якої досліджена у судовому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2022 року від 16.02.2023 року, відкрито провадження у цивільній справі № 331/663/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 01.01.2007 року по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_1 ..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2022 року, провадження по вищезазначеній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 обґрунтовувала необхідність встановлення юридичного факту батьківства можливістю захисту майнових та немайнових прав, а також вказала, що вказане має важливе і принципове значення з метою ідентифікації родинного походження.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р. , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року , необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі -КпШС).

Так, статтею 53 КпШС України встановлено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування, тощо).

Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Викладене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) та у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18).

Отже, підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Матеріалами справи жодним чином не підтверджено факту спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і ОСОБА_14 до народження дитини, а покази свідків позивача, що мати ОСОБА_1 та ОСОБА_14 перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2001 року не вказує на факт, як визнання батьківства, так і на ведення спільного господарства, спільного виховання та утримання дитини.

Щодо показів свідків, які вказували на спільне проживання та вказували на батьківство померлого щодо дитини, суд оцінює критично, оскільки свідки є заінтересованими особами, тому їх покази не є об`єктивними, ОСОБА_9 , є троюрідною сестрою позивача, ОСОБА_10 , є племінницею позивача, а ОСОБА_11 є хрещеною матір`ю позивача.

Також, самі по собі не можуть бути належними доказами на підтвердження визнання батьківства і покази свідків про визнання ОСОБА_14 ОСОБА_1 своєю донькою, проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_14 письмовими доказами не підтверджено.

Протягом 1998-2021 років (майже 23 років) жодних активних дій, які б з достовірністю, поза розумним сумнівом, підтверджували визнання ОСОБА_14 факту батьківства, як то подання заяви до органів реєстрації народжень, звернення з приводу реєстрації місця проживання дитини, звернення до органів опіки та піклування для захисту прав дитини, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано.

Додані до позовної заяви фотографії неможливо розцінити як докази того, що мати ОСОБА_1 та померлий до народження ОСОБА_1 спільно проживали або вели спільне господарство, або спільно виховували та утримували ОСОБА_1 , як свою спільну доньку. Дані докази не підтверджують факт визнання померлим свого батьківства відносно ОСОБА_1 .

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, згідно вимог чинного законодавства для правильного вирішення спору про батьківство щодо дитини, яка народилась до 01.01.2004 року , необхідно застосовувати відповідні норми статті 53 КпШС України, беручі до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання ймовірним батьком дитини свого батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства батьками дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Суд зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у цьому випадку не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків позивача та її матері з померлим, а їх твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтуються на особистих враженнях.

Доводи ОСОБА_17 про те, що свідки підтвердили той факт, що померлий є біологічним її батьком, не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_14 себе батьком ОСОБА_1 .

Сам факт підтримання позивача з померлим особистих стосунків після припинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сімейних стосунків з 2001 року, про які вона зазначала у своїй заяві, не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від ОСОБА_4 .

Фотографії, надані позивачем де зображена позивач разом з померлим, та іншими особами, як доказ того, що померлий за життя визнавав факт свого батьківства відносно неї, не можуть свідчити про наявність такого батьківства, оскільки не можуть бути беззаперечним фактом батьківства, не є визначальними у вирішенні цього питання, а тому не є належними доказами.

Отже, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_14 є батьком ОСОБА_1 , а сам факт підтримання ОСОБА_1 та ОСОБА_14 особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Також позивачем не було надано будь-яких належних доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження її від померлого.

Слід зазначити, що одним із доказів про наявність кровного споріднення між ймовірними батьками та дитиною є експертиза ДНК, яка на основі вивчення набору хромосом батьків і дитини може підтвердити походження дитини від конкретних батька та/або матері. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Актуальною видається можливість посмертного встановлення батьківства на підставі проведення посмертної експертизи ДНК також у разі, якщо матеріалу для проведення такої експертизи немає, зокрема, шляхом ексгумації тіла померлого.

Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

Суд приходить до висновку, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, в тому числі посмертної.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, жодного експертного доказу народження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від померлого ОСОБА_14 матеріали цієї справи не містять.

Матеріали справи не містять доказів щодо спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , ОСОБА_1 клопотань про призначення будь-яких експертизи під час розгляду справи, ОСОБА_14 не заявляла, хоч судом позивачу роз`яснювались права та обов`язки надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, наслідки ненадання необхідних доказів.

Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Отже, пояснення свідків та фотографії не є тими, передбаченими ст. 53 КпШС України, доказами та іншими фактичними даними, що з достовірністю підтверджують батьківство ОСОБА_14 , які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що батьківство ОСОБА_14 щодо ОСОБА_1 належними та допустимими доказами під час розгляду справи підтверджено так і не було.

Позивачем, крім її пояснень, пояснень свідків, фотокарток, не подано доказів в обґрунтування заявлених вимог, що можуть беззаперечно свідчити про батьківство ОСОБА_14 відносно неї.

Всі інші докази долучені позивачем до позову також не підтверджують, та не можуть бути підставою для встановлення батьківства.

Таким чином, за відсутності достовірних доказів визнання ОСОБА_14 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_1 , протягом майже 23 років після народження дитини, що є достатнім строком для оформлення всіх документів щодо визнання батьківства, проте, такі дії в добровільному порядку виконані не були, що свідчить про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, про визнання батьківства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено, підписано та проголошено 20.07.2023 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Представник позивача: адвокат Іващенко Мирослава Віталіївна, ордер серії АА № 018893, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 410 від 31.07.2021 року, місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;

Представник відповідача: адвокат Мітіна Ірина Вікторівна, ордер серії ЗП № 61850, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю№ 442 від 10.12.2003 року, місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, буд. 32;

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, оф. 90.

Суддя: В.О. Макаров