Справа № 346/2728/23
Провадження № 2/346/1152/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.
з участю: секретаря Романчук Л.І.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
Позовні вимоги мотивовані тим, позивач, перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 з 2006 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 вересня 2007 року шлюб між сторонами розірвано, але вони продовжували спільно проживати.
16 березня 2012 року зареєстровано розірвання шлюбу у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия, Коломийського міськрайонного управління юстиції, Івано-Франківської області, актовий запис №8.
Від шлюбу у сторін є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з нею, позивачем.
Відповідач згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 серпня 2017 року зобов?язаний сплачувати аліменти на утримання дітей.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2020 року розмір аліментів збільшено і відповідач зобов?язаний сплачувати аліменти в розмірі по 2000гривень на кожну дитину щомісячно, дана сума підлягає індексації згідно Закону.

Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати аліментів, працював і на даний час працює та проживає за кордоном і відділ ДВС змушений був вживати заходи до його розшуку.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 червня 2018 року оголошено розшук відповідача.

Постановою головного державного виконавця Коломийського відділу ДВС від 29 липня 2021 року вжито заходи до заборони відповідачу виїзд за кордон. Однак ОСОБА_2 виїхав за кордон, в даний час проживає в Польщі, працює, має доходи, але аліменти не сплачує. Відповідач підтримує зв?язок зі своїми рідними, однак вони не повідомляють його місце проживання.

Станом на 01 травня 2023 року заборгованість по виконавчому листу 346/3399/20 від 26 листопада 2020 року становить 190 249,50 гривні.

Станом на 01 травня 2023 року прострочена сплата заборгованості - 334 дні.

Розсір пені розрахованої по формулі, зазначної у Постанові КЦС ВП від 05 грудня 2018 року року у справі №372/264/15-ц, становить 138387 гривень, а саме:

01.06.2022р - 130249,50?1%?30 днів=39074,85грн.

01.07.2022р.- 136249.50х1%х31день=42237,35грн.

01.04.2023р.- 190249,50?1%?30днів=57074,85грн.

Всього: 138387грн., тому відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 138 387 гривень

Розмір заборгованості підтверджується довідкою Коломийского міськрайонного відділу ДВС.

Просить, стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 138 387 (сто тридцять вісім тисяч триста вісімдесят вісім)гривень та стягнути на користь позивача 500 (п`ятсот) гривень судових витрат за складення позовної заяви.

Позивач ОСОБА_1 , подала до суду заяву, в якій просила справу проводити без її участі. Проти заочного розгляду не заперечила, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив не подав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України ) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Встановлено, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 346/3399/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дітей задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 аліменти на утримання їхніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в розмірі 2 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. (а.с.10-12)

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано_Франківської області від 11 червня 2018 року оголошено в розшук боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 місце проживання згідно виконавчого листа АДРЕСА_1 , якої направлено у Коломийський ВП ГУНП управління національної поліції в Івано-Франківській області (а.с.13)

Старшим державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Атамановим С.М. встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, яке підлягає примусовому виконанню та відповідно, 29.07.2021 року у виконавчому провадження №63871877 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.14)

Згідно з розрахунком із сплати аліментів по виконавчому листу №346/399/20, виданого 26.11.2020 року борг по аліментах станом на 01.05.2023 становить 190 249,50 грн. (а.с.7-8)

Відповідно до розрахунку пені по аліментах за період з 01.06.2022 року про 01.04.2023 року такий становить 138 387 грн. (а.с.3)

У відповідності до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справах № 6- 1477цс 15, 6-1477цс15 з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного суду висловленій у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18): Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

р=(А1*1%*Q1)+(A2*l%*Q2)+ ..........(An*l%*Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

А n - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Пеня за заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 138 387 грн.

Відповідачем не надано доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо.

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд також звертає увагу на те, що предметом даного цивільного позову є позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, і підставою для стягнення такого виду пені відповідно до вимог статті 196 СК України є наявність заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а стягненню з відповідача підлягає сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 138 387 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про надання правничих послуг на суму 500 грн.

Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Судовий збір слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 180, 185, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 138 387 (сто тридцять вісі тисяч триста вісімдесят сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три)гривні 60 коп. на користь держави (на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ)37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Беркещук Б. Б.