Справа № 185/354/23
Провадження № 2/185/1110/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В

03 січня 2023 року до суду надійшла вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування його майном, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є сином позивача, він зареєстрований у вказаній квартирі, проте не проживає в ній, проживає в іншому місті. Вказане зумовлює порушення прав позивача як власника вільно розпоряджатися його майном, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач звернувся до суду з письмовим відзивом на позов у якому просив суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач передчасно звернувся до суду, не звернувшись до нього та відповідного державного органу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, обґрунтовуючи його обставинами викладеними у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 09.01.2007 року та копією витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно довідці про реєстрацію та склад сім`ї №6378 від 19.12.2022 року відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виданої ОСББ «Новоросійська 4» від 20.12.2022 року, відповідач у вказаній квартирі не проживає 3 2010 року по теперішній час.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 і визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, необхідно позивачу для безперешкодного користування його нерухомістю, чого він наразі позбавлений.

Позивачем не доведено суду сам факт реального перешкоджання відповідачем користування житлом позивачу. В обґрунтування свого позову позивач посилається на наявність проблем з виконання обов`язків, які випливають із договорів про надання послуг по утриманню квартири. Проте, позивач не просить стягнути з відповідача ці кошти.

Щодо вказаних обставин суд зазначає та звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Позивачем не надано суду доказів в обґрунтування досудового врегулювання спору у відповідності до Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

Позивач має можливість особисто, або через представників, звернутися для вирішення цього питання до відповідача та у відповідний державний орган.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги зазначене вище, звертаючи увагу на вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про передчасність звернення позивача до суду із вказаним позовом, оскільки позивачем не надано суду доказів відмови органу реєстрації за його зверненням із заявою про зняття з реєстрації відповідача. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суд підміняє органи реєстрації, що не відповідає закону, тобто позивач обрала неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.263-265,280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Витрати на судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 28 квітня 2023 року.

Суддя: В. О. Головін