Дата документу 14.11.2023 Справа № 333/6634/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6634/21 Головуючий у 1 інстанції: Михайлова А.В.
Провадження № 22-ц/807/1546/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 березня 2017 року о 08 годині 05 хвилин ОСОБА_1 в м. Запоріжжі на перехресті вул. Лермонтова та вул. Патріотична, керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на забороняючий сигнал світлофора (червоний) з включеними проблисковими маячками синього кольору та звуковою сигналізацією, скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмовано водіїв та пасажира автомобіля «TOYOTA PRIUS».

04 серпня 2017 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року по справі № 335/4417/18 позов ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було задоволено, стягнуто з Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 142 887 грн. 22 коп. та судовий збір в сумі 1 428 грн. 27 коп.

02 жовтня 2019 року відповідно до повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника за меморіальним ордером № 917 від 01 жовтня 2019 року проведено примусове часткове списання коштів у сумі 142 887 грн. на користь власниці а/м «TOYOTA LAND CRUISER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 .

На підставі ст. 1191 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 142 887, 22 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що правовідносини між сторонами виникли з деліктного зобов`язання, відповідачем було заподіяно шкоду не тільки департаменту, а й іншій особі, яка була відшкодована департаментом, нормами КЗпП України регламентовано відшкодування шкоди, заподіяної саме підприємству при виконанні трудових обов`язків, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано керувався нормами КЗпП України, позивач звернувся з позовом з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спору необхідно керуватись нормами КЗпП України, позивачем пропущено річний строк звернення до суду.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 березня 2017 року о 08 годині 05 хвилин відповідач ОСОБА_1 в м. Запоріжжі на перехресті вул. Лермонтова та вул. Патріотична, керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на забороняючий сигнал світлофора (червоний) з включеними проблисковими маячками синього кольору та звуковою сигналізацією, скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмовано водіїв та пасажира автомобіля «TOYOTA PRIUS».

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2017 року в адміністративній справі № 335/6623/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 6).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року по справі № 335/4417/18 позов ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було задоволено, а саме стягнуто з Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 142 887 грн. 22 коп. та судовий збір в сумі 1 428 грн. 27 коп. (а.с. 8).

02 жовтня 2019 року відповідно до повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника за меморіальним ордером № 917 від 01 жовтня 2019 року проведено примусове часткове списання коштів у сумі 142 887 грн. на користь власниці а/м «TOYOTA LAND CRUISER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 (а.с.14).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

За приписами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Згідно зі статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135- 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду із цим позовом, Департамент патрульної поліції Національної поліції України просив стягнути із відповідача, який на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із позивачем, 142 887,22 грн. на відшкодування шкоди, яка виплачена ОСОБА_3 згідно з заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року.

Таким чином, позивач фактично просив стягнути із відповідача матеріальну шкоду, заподіяну позивачеві правопорушенням, що вчинений відповідачем.

02 жовтня 2019 року проведено примусове часткове списання коштів сумі 142 887 грн. на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Враховуючи те, що позивач зазнав матеріальної шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_1 та внаслідок дій останнього, які мають ознаки адміністративного правопорушення, що встановлено постановою суду, тому судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 132 КЗпП України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав про застосування вимог ст. 132 КЗпП України, оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення адміністративного правопорушення, вина у вчинені якого встановлена постановою суду, в межах середнього місячного заробітку.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції норм статті 1191 ЦК України, оскільки відшкодування шкоди заподіяної працівником установі врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 760/15085/18.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в вересні 2021 року, тобто з порушенням річного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до п.1 Глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України (норма введена Законом № 540-IX від 30 березня 2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-СoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 березня 2020 року на всій території України карантин, який продовжувався Постановами за №№ 211, 392 та 641 до 19 грудня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-СoV-2» (зі змінами і доповненнями), строк дії карантину продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року, а постановою КМУ від 19 серпня 2022 року № 928 строк дії карантину продовжено до 31 грудня 2022 року.

Оскільки Департамент виплатив 142 887 грн. ОСОБА_3 02 жовтня 2019 року та до суду звернувся з позовом 24 вересня 2021 року, з урахуванням продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу матеріальної шкоди.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З метою повного та всебічного розгляду справи ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року витребувано у Департаменту патрульної поліції довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року.

Згідно з довідкою про доходи № 1832 від 13 жовтня 2023 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 24 263,99 грн., в межах якої наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п. 4 ч.3 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди в розмірі 24 263,99 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, Департаментом патрульної поліції за подання апеляційної скарги був сплачений судовий збір в розмірі 3405 грн.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України Департамент патрульної поліції має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 578,21 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року у цій справі та прийняти нову постанову.

Позов Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції у відшкодування матеріальної шкоди 24 263 (двадцять чотири тисячі двісті шістдесят три) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції судовий збір в розмірі 578 (п`ятсот сімдесяти вісім) гривень 21 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: Г.С. Подліянова

І.В. Кочеткова