БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2051/23, cправа № 361/918/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«13» квітня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення з спадкоємця боргу спадкодавця за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2013 року у розмірі 18 545 грн. 81 коп. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначалося про те, що 17 червня 2013 року ОСОБА_2 підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2

19 грудня 2021 року АТ «КБ «ПриватБанк» направив до Броварської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора.

15 березня 2022 року на адресу позивача надійшла відповідь з Броварської районної державної нотаріальної контори, в якій повідомлено, що 06 жовтня 2021 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружині ОСОБА_1

01 червня 2022 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2013 року у розмірі 18 545 грн. 81 коп. Разом з тим, вказана вимога залишена без реагування. З підстав стягнення боргу кредитором спадкодавця позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» представника не направив. 13 квітня

2023 року представник позивача ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, позивач правом подати відзив на позовну заяву не скористалася.

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти й відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 17 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої та ОСОБА_2 18 квітня 2014 року позичальнику встановлено кредитний ліміт

8 000 грн. 00 коп., 07 серпня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 13 000 грн. 00 коп.,

08 квітня 2019 року збільшено кредитний ліміті до 15 000 грн. 00 коп., 04 вересня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн. 00 коп., 04 серпня 2020 року кредитний ліміті збільшено до 25 000 грн. 00 коп.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з тарифів банку.

Згідно з довідкою, виданою АТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 було надано наступні кредитні картки: 18 квітня 2014 року Карта Універсальна з терміном дії 02/18, 14 листопада

2016 року Карта Універсальна GOLD терміном дії 05/19, 08 квітня 2019 року Карта Універсальна GOLD термін дії 09/22.

Відповідно до виписки за договором за період з 18 квітня 2014 року по 21 вересня

2022 року позичальник ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами, а саме купував товар та сплачував за надані послуги.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого

16 березня 2021 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Зі спадкової справи № 497/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 вбачається, що 25 червня 2021 року із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 . Заявами від 06 серпня 2021 року спадкоємці за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від прийняття спадщини померлого батька на користь дружини померлого ОСОБА_1 06 жовтня 2021 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі № 3-3700, на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 06 жовтня 2021 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі № 3-3702, на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 0,1807 га, кадастровий номер: :01:002:0008, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2021 року АТ «КБ «ПриватБанк» направив до Броварської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора у порядку статті 1281 ЦК України.

Листом від 14 січня 2022 року Броварська районна державна нотаріальна контора повідомила АТ «КБ «ПриватБанк» про видачу 06 жовтня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 червня 2022 року АТ «КБ «ПриватБанк» направив на адресу ОСОБА_1

лист-претензію про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2013 року у розмірі 18 545 грн. 81 коп.

Частиною першою передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Частиною першою статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Із розрахунку заборгованості за договором від 17 червня 2013 року вбачається, що заборгованість на дату смерті ОСОБА_2 становить 18 545 грн. 81 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 545 грн. 81 коп.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.

За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідач ОСОБА_1 у визначеному законом порядку прийняла спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що складається із житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, а також земельної ділянки. Вартість отриманого у спадщину майна перевищує розмір заборгованості за кредитним договором від 17 червня

2013 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку повинна відшкодувати кредитору спадкодавця суму боргу за кредитом у розмірі

- 18 545 грн. 81 коп.

Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких, позивачеві відмовлено. Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 17 червня 2013 року в загальному розмірі 18 545 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн. 81 коп., а також судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (зареєстроване місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570);

відповідач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин