У х в а л а

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 723/3066/21

провадження № 61-5358ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на його користь 130 000,00 грн суми страхового відшкодування, а з ОСОБА_1 220 114,50 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, 30 000,00 грн - моральної шкоди, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області

від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 - 130 000,00 грн в рахунок страхового відшкодування за спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 220 114,50 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена та встановлено причинний зв`язок між його діями та спричиненою шкодою, а тому суд прийшов до висновку за можливе стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» суму страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн, а з відповідача ОСОБА_1 - різницю завданого збитку -

220 114,50 грн, оскільки розмір завданої позивачу шкоди є більшим ніж ліміт страхового відшкодування. Щодо заявленої моральної шкоди, то суд першої інстанції вважав, що вона є доведеною, однак розмір такої шкоди є завищеним, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ТДВ «СК «Ю. Ес. Ай» на користь

ОСОБА_2 1 299,99 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 251,04 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Частково змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 761/11472/15-ц здійснив перерозподіл судового збору за подання позовної заяви.

07 квітня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2022 року постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати вищевказані рішення суду в частині задоволених вимог, що перевищують страхове відшкодування, поклавши всі понесені сторонами судові витрати на винного у виникненні даного спору позивача ОСОБА_2 .

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення з ТДВ «СК «Ю. Ес. Ай.» 130 000,00 грн матеріальної шкоди, з

ОСОБА_1 220 114,50 грн матеріальної шкоди та 30 000,00 грн моральної шкоди.

Ціна позову в даній справі складає 380 114,50 грн (130 000,00 грн + 220 114,50 грн + 30 000,00 грн), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00*250=671 000,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України оскаржувані судові рішення в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктами а), б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також стосується питання, що містить виключну правову проблему для забезпечення розвитку права. Вказує, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи. Крім того, зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не зазначено про неоднакове застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявник не обґрунтував наявності актуальної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах.

Посилання заявника на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді інших справ, є безпідставним, оскільки касаційна скарга не містить інформації про те, які саме обставини, встановлені в оскаржуваних рішеннях, він позбавлений можливості спростувати при розгляді яких саме інших справ. Тому формальне посилання заявника на відсутність такої можливості, не дає підстав для висновку про подання касаційної скарги на підставі підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес, чи має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого в ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані зі збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Заявник не навів обставин, які свідчили б про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділив особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін справи. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. Заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії)

від 05 квітня 2018 року).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук