Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1613/22 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/1613/22 за позовом Органу опіки та піклування Коростишівської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.

встановив:

У липні 2022 року Орган опіки та піклування Коростишівської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом та просив позбавити батьківських прав мати ОСОБА_2 , також стягнути аліменти з неї на користь ОСОБА_3 у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Позов обґрунтований тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитині належних умов життя та виховання, неодноразово притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

З 28.06.2022 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у службі у справах дітей на обліку, як дитина, яка опинилися у складних життєвих обставинах з причин ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

15 липня 2022 року на засіданні виконкому Коростишівської міської ради було прийняте рішення № 140 «Про негайне відібрання дитини та затвердження висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ».

Суб`єктами соціальної роботи неодноразово проводилися профілактичні бесіди про необхідність виконання батьківських обов`язків та створення належних умов для проживання і виховання малолітнього сина, ведення здорового способу життя, але покращень не відбулося.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області позовні вимоги задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2022 до досягнення ним повноліття, перераховуючи кошти на спеціальний рахунок дитини. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при дослідженні обставин справи залишено поза увагою обставини відсутності доказів її вини у порушенні батьківських обов`язків, що є основною умовою для позбавлення батьківських прав, а також обставини виправлення нею поведінки у кращу сторону та інтересом до дитини.

Вказує, що походження акту обстеження умов проживання від 06 липня 2022 року викликає об`єктивний сумнів. У вказану дату до помешкання відповідача не приходили спеціалісти служби у справах дітей, ними не проводився огляд на стан сп`яніння, акти від 06 липня та 07 липня не узгоджуються між собою. Це дозволяє прийти до висновку, що спеціалістами служби у справах дітей умисно було складно акт від 06 липня 2022 року для того, щоб мати докази проведення ними роз`яснювальної роботи, адже з січня 2022 року по 07 липня 2022 року спеціалісти органу опіки та піклування не проводили жодних роз`яснювальних робіт, бесід, тощо. Окрім того, посадовими особами не здійснювалось періодичне відвідування та обстеження умов проживання дитини, щоб прийти до висновку про аморальність способу життя відповідача. Вказує, що, приймаючи до уваги акти, надані позивачем, суд необґрунтовано відхилив докази, надані відповідачем на спростування доводів позовної заяви, надання переваги одному доказу над іншим є неприпустимим.

Підставою для позбавлення батьківських прав є саме висновок органу опіки та піклування. Проте, на підтвердження обставин, що викладені у висновку, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Натомість, ті докази, що додані відповідачем до відзиву прямо спростовують обставини, викладені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Таким чином, суд умисно проігнорував її доводи, спираючись на висновок органу опіки та піклування, який ґрунтується на одному акті від 07 липня 2022 року.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У судовому засіданні відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

З акту від 25.01.2022 року, складеного відділом поліції №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , був покинутий за адресою: АДРЕСА_1 в період з 14 год. 24.01.2022 до 20 год. 26.01.2022 у зимовий період в неопаленому будинку, без належного одягу та продуктів харчування, без батьківського нагляду. Дитину було вилучено та влаштовано до дитячого відділення КНП «Коростишівська ЦРЛ ім. Д.І. Потєхіна» (а.с.14-15).

У зв`язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків, а саме: залишення свого сина ОСОБА_1 у зимову пору року в неопаленому будинку, без одягу та продуктів харчування, у незадовільному стані, вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.06.2022 року відповідача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а саме умисні дії, що виразились в завідомому залишенні без допомоги її малолітнього сина, який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, яка зобов`язана була піклуватися про цю особу і мала змогу надати їй допомогу, так як сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Однак відповідач була звільнена від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

10.03.2022 рішенням виконкому Коростишівської міськради № 46 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності повернення малолітнього ОСОБА_3 на виховання матері ОСОБА_2 (а.с.16-17).

За наказом служби у справах дітей Коростишівської міської ради № 74 від 28.06.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постановлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.11).

З листа комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» від 15.07.2022 року вбачається, що сім`ї ОСОБА_2 неодноразово надавалась гуманітарна допомога, у вигляді продуктів харчування, одягу та взуття, остання йшла на контакт зі спеціалістами центру, проте через алкогольну залежність поверталась до аморального способу життя (а.с.20).

Згідно з актами обстеження умов проживання від 06.07.2022 року та від 07.07.2022 року по АДРЕСА_1 , складених провідним спеціалістом служби у справах дітей вбачається, що за вказаною адресою проживають відповідач з малолітнім сином та її співмешканець ОСОБА_5 . ОСОБА_6 стан приміщення незадовільний, в будинку брудно, речі розкидані, присутній неприємний запах, відповідач перебувала в стані алкогольного сп`яніння, співмешканець курив у будинку. З матір`ю проведено профілактичну бесіду та при повторній перевірці дитину вилучено, оскільки мати виявлені недоліки не виправила, була неспроможна виконувати свої батьківські обов`язки, внаслідок алкогольного сп`яніння, дитина голодна та не доглянута належним чином (а.с.12, 13). У зв`язку із вищезазначеним з метою захисту законних прав та інтересів дитини, а також враховуючи той факт, що подальше перебування дитини у сім`ї може спричинити загрозу її життю та здоров`ю дитину було поміщено до дитячого відділення КНП «Коростишівська районна центральна лікарня ім. Д.І. Потєхіна». Проте до служби у справах дітей ОСОБА_2 з`явилась тільки 13 липня 2022 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 15.07.2022 № 140, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено негайно відібрати дитину (а.с.7-9).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав, виходив з того, що відповідач на шлях виправлення не стала, вироком Коростишівського районного суду Житомирської області, була визнана винуватою за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, зловживає алкогольними напоями, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, неодноразово ухилялась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частинами 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частиною 1 статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мати малолітнього ОСОБА_7 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, без поважних причин ухиляється від виховання дитини, зловживаючи алкогольними напоями, спричиняє загрозу для малолітнього сина, що слугує підставою для позбавлення батьківських прав.

Також необхідно зазначити, що малолітній ОСОБА_3 неодноразово вилучався у відповідача у зв`язку з тим, що його мати не забезпечувала належного догляду та виховання, дитина перебувала під загрозою для його життя та здоров`я, однак застосовані органом опіки і піклування превентивні заходи не дали позитивного результату, відповідач не змінила свого відношення до дитини, не усвідомила свого батьківського обов`язку щодо її виховання, догляду, утримання, турботи, чим порушила інтереси малолітнього сина та його право на розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідач ОСОБА_2 ніде не працює, постійного житла не має, зловживає алкогольними напоями.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Так судом враховано, що вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.06.2022 року у справі № 935/911/22, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк 1 (один) рік.

З повідомлення Коростишівського відділу поліції від 28.06.2022 №4945/213/02-2022 вбачається, що ОСОБА_2 у 2022 році притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1.ст. 178, 176, ч.1 ст. 175-1 КУпАП.

З наданих відповідачем копій довідок від 26.07.20222 року, вбачається, що остання на диспансерному обліку при наркологічному та психіатричному кабінеті Коростишівської ЦРЛ не перебуває. Однак вказане не свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 не вживає спиртні напої, оскільки це спростовано матеріалами справи та наданими позивачем актами, листами, кримінальними та адміністративними провадженнями.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці докази встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79,80 ЦПК України).

Характеристику депутата Коростишівської міської ради від 12.08.2022 №924, на відповідачку та акт обстеження житлових умов від 09.08.2022, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки характеристика складена на підставі письмових пояснень осіб, які не свідчили в судовому засіданні під присягою та не узгоджується з іншими, зазначеними вище, доказами у справі, а акт обстеження умов проживання є характеристикою будинку та не свідчить про належне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина.

Відповідачем до апеляційної скарги додано акт обстеження умов проживання від 09 червня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , який вона орендує протягом двох місяців з оплатою 2500,00 грн. щомісячно. Матеріальну допомогу отримує від старших синів та близьких людей з-за кордону.

Однак вказаний акт не свідчить про незаконність рішення суду першої інстанції, а може бути одним із доказів для звернення до органу опіки та піклування із заявою про можливість поновлення батьківських прав у зв`язку з виправленням особи і бажанням надалі брати активну участь у вихованні і житті дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Установивши, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою і як мати зобов`язана утримувати свою дитину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують правильність висновків суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна правова оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2023 року.

Головуючий Судді