Справа № 132/2591/22
Провадження № 2/132/111/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" квітня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

представника позивача-адвоката Воронцової О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільній сумісній власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема земельну ділянку площею 0,1255 га, що розташована АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька на все майно, яке належало останньому. Спадщину після смерті батька він прийняв відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті батька. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі після смерті батька на земельну ділянку площею 0,1255 га, що розташована АДРЕСА_1 , не має можливості в зв`язку з тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, оскільки частка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку не визначена, через що вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області в складі судді Ставнійчук С.В. від 21.11.2022 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у сумісній власності на земельну ділянку.

У зв`язку з перебуванням судді Ставнійчук С.В. на довготривалому лікарняному по вагітності та пологам, в провадженні якої перебувала вказана цивільна справа, останню відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 передано на розгляд судді Павленко І.В.

25.01.2023 суддею Павленко І.В. прийнято зазначену справу до свого провадження та призначено підготовче засідання.

27.02.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову, згідно якої останній просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1255 га, кадастровий номер :01:005:0056, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до відновлення його порушеного права.

Ухвалою суду від 28.02.2023 прийнято змінені позовні вимоги ОСОБА_1 в цивільній справі № 132/2591/22 до розгляду та продовжено розгляд справи за зміненими позовними вимогами.

Представник позивача-адвокат Воронцова О.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві про зміну предмета позову.

Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги визнає.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача-адвоката Воронцової О.В. суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Черепашинецької сільської ради від 26.10.2006 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1255 га, кадастровий номер :01:005:0056, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 397401, виданим 26.10.2007 та серія ЯД № 397400, виданим 08.11.2007.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 0,1255 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Хамлай А.Г. 28.03.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 21, дублікат якого видано 21.12.2012 та зареєстровано в реєстрі за № 99, ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось.

Спадщину після смерті батька позивач прийняв відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті батька, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 ; земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2311 га та площею 0,1100, що розташовані в АДРЕСА_1 .

22.06.2022 державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. прийнято постанову про відмову ОСОБА_1 , який є спадкоємцем спадщини за заповітом на земельну ділянку площею 0,1255 га, що розташована АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю визначеної частки ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на зазначену земельну ділянку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження№ 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Аналіз норм статей 368, 369, 370 ЦК України дає підстави для висновку, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до статей 86, 89 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно із п. 21, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7; якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1255 га, кадастровий номер :01:005:0056, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 397401, виданого 26.10.2007 на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Черепашинецької сільської ради від 26.10.2006, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Черепашинці Калинівського району Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст.368, 369, 370, 1216-1217, 1220, 1225, 1226, 1233-1235,1269 ЦК України, ст.ст. 86, 89 ЗК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1255 га, кадастровий номер :01:005:0056, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 397401, виданого 26.10.2007 на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Черепашинецької сільської ради від 26.10.2006, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Черепашинці Калинівського району Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: