ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Чемерис А.К.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2023 року, ухвалене суддею Предоляк О.С., повний текст рішення складено - 30 травня 2023 року

у справі за позовом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2021 року Кременчуцький міськрайонний центр зайнятостізвернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 56 042,80 грн. та судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 23.11.2019 року на підставі особистої заяви ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» останньому надано статус безробітного. У період перебування на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості ОСОБА_1 одночасно отримував пенсію за вислугу років. На момент реєстрації та під час перебування в центрі зайнятості у статусі безробітного відповідачем не надавалися жодні документи, які б підтверджували факт отримання пенсії. У ході відпрацювання інформації щодо осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні виявлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років. Невиконання ОСОБА_1 встановлених законодавством вимог призвело до безпідставної виплати йому матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 56 042,80 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2023 року позов Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 56 042,80 грн.

Понесені Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 грн. визначено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при зверненні ОСОБА_2 до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості був відсутній страховий випадок, як підстава для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки відповідачем реалізовано право на пенсію за вислугою років. Зважаючи, що відповідач з 26.04.2016 року отримує пенсію за вислугу років, відтак, він не мав права на отримання допомоги по безробіттю в період з грудня 2019 року по грудень 2020 року, оскільки з моменту отримання пенсії не мав правових підстав перебувати на обліку так, як відносився до зайнятої категорії населення. Враховуючи наведене, наявні правові підстави, передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року у загальній сумі 56 042,80грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в суді першої інстанції ним було звернуто увагу на те, що працівнику Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості було надано всі наявні документи у відповідача ОСОБА_1 та надано пояснення про причини звільнення з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за станом здоров`я, а саме те, що ОСОБА_1 вимушений пересуватися лише з милицею з причини хвороби ніг, яка існує і на даний час, але внаслідок саме безвідповідального відношення працівника Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до своїх посадових обов`язків виникла така ситуація. Зазначає, що у Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, прямо встановлено обов`язок позивача проводити перевірку достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної під час її реєстрації у центрі зайнятості, що позивачем зроблено не було. При цьому, заява фактично заповнювалася працівником центру зайнятості, а ОСОБА_1 тільки ставив підпис та не приховував того факту, що з 26.04.2016 року отримує пенсію, тобто, саме працівником центру зайнятості було допущено помилку, а перевірку центр зайнятості мав право здійснювати лише за період перебування відповідача на обліку з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року, а не 03.09.2021 року, як було фактично здійснено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 18.11.2019 року відповідач ОСОБА_1 звільнений із ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод».

Як вбачається із довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.06.2021 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У період з 26.04.2016 року отримав пенсію за вислугою років о/р НОМЕР_1 (а.с. 13).

При цьому, 25.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості та на підставі заяви, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», ОСОБА_1 надано статус безробітного (а.с. 7).

Із заяви відповідач ОСОБА_1 своїм підписом ствердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Готовий та здатний приступити до роботи, ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за достовірність поданих даних та відомостей.

За даними персональної картки №00004, дата створення 22.11.2019 року (а.с. 6), Центром зайнятості щодо зареєстрованого безробітного прийняті наступні рішення: 25.11.2019 року надано статус безробітного та з 02.12.2019 року призначено допомогу по безробіттю строком з 25.11.2019 року по 14.12.2020 року, наказом 112 від 03.09.2021 року прийнято рішення про повернення суми виплаченого забезпечення.

Згідно із витягами із наказів Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості Ходоренко В.А. 25.11.2019 року надано статус безробітного, починаючи з 19.12.2019 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с. 10).

Згідно із актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №55 від 09.09.2021 року, розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в центрі зайнятості у статусі безробітного, був зареєстрований в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за вислугою років (а.с. 11).

За повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.06.2021 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплата пенсії розпочата з 26.04.2016 року о/р НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно з довідкою Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 за період часу з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року нараховано допомогу по безробіттю у розмірі 56 042, 80 гривень (а.с. 12).

Згідно позовних вимог встановлено, що у результаті неповідомлення відповідачем спеціалістів Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про отримання пенсії за вислугою років ОСОБА_1 безпідставно перебував на обліку як безробітний та незаконно отримував допомогу з безробіття за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року.

Згідно із повідомленням щодо відшкодування коштів №16/50/858-21 від 09.09.2021 року ОСОБА_1 вказано на необхідність повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року у сумі 56 042, 80 грн., яка залишена без відповідного реагування (а.с. 15).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що у даній справі при зверненні ОСОБА_1 до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості був відсутній страховий випадок як підстава для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки відповідачем реалізовано право на пенсію за вислугою років.

Заперечення стосовно позовних вимог зі сторони відповідача фактично зводяться до невиконання позивачем обов`язку щодо перевірки достовірності, повідомлених ним даних, з його боку відсутнє умисне невиконання своїх обов`язків як застрахованої особи, а отже законні підстави для повернення отриманих ним коштів, позивачем не наведено.

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог суд першої інстанції визнав, що відносини, які склалися між сторонами, не є договірними, до цих правовідносин можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України, кошти можуть бути стягнуті як безпідставно набуті.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зважаючи, що відповідач з 26.04.2016 року отримує пенсію за вислугу років, відтак він не мав права на отримання допомоги по безробіттю в період з грудня 2019 року по грудень 2020 року так, як з моменту отримання пенсії не мав правових підстав перебувати на обліку, оскільки відносився до зайнятої категорії населення.

Враховуючи наведене, наявні правові підстави, передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року у загальній сумі 56 042,80 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягненняз ОСОБА_1 на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 56 042,80 грн., виплаченого за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

За приписами частин 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

За змістом статті 45 цього Закону реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Пунктом 2 Порядку № 60/62 визначено, що розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

03.09.2021 року складено акт №55 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яким встановлено, що відповідно до листа Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 з 26.04.2016 року отримував пенсію за вислугу років.

Безробітним, згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

З урахуванням наведеного та виходячи з приписів пункту 13 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років є підставою для припинення реєстрації безробітного, а також унеможливлює таку реєстрацію у випадку звернення до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 на час звернення 25.11.2019 року до Кременчуцького міськрайоного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного отримував пенсію за вислугу років, що унеможливлювало таку реєстрацію при зверненні до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 при зверненні до центру зайнятості не повідомив про отримання ним пенсії за вислугу років, тому таке неповідомлення ОСОБА_1 про наявність такої обставини свідчить про невиконання ним своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 року у справі № 367/2095/17.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог суду надано належні, допустимі та достовірні докази, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 працівнику Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості було надано всі наявні у нього документи та надано пояснення про причини звільнення з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за станом здоров`я, а саме те, що ОСОБА_1 вимушений пересуватися лише з милицею з причини хвороби ніг, яка існує і на даний час, та такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції, зважаючи на ту обставину, що визначальним для задоволення позову є факт невиконання відповідачем обов`язку по повідомленню позивача про отримання пенсії за вислугу років.

Згідно заяви ОСОБА_1 про надання статусу безробітного від 25.11.2019 року він підтвердив, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено (а.с. 7).

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум отриманої допомоги за період з 19.12.2019 року по 12.12.2020 року через те, що перевірку було фактично здійснено 03.09.2021 року, оскільки відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, тобто, у даному випадку за весь період здійснення виплат по безробіттю, оскільки на день звернення до центру зайнятості ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років, що унеможливлювало реєстрацію при зверненні ОСОБА_1 до служби зайнятості та надання йому статусу безробітного.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги про те, що заява фактично заповнювалася працівником центру зайнятості, а ОСОБА_1 тільки ставив підпис та не приховував того факту, що з 26.04.2016 року отримує пенсію, тобто саме працівником центру зайнятості було допущено помилку, що свідчить про недоведеність факту недобросовісності з боку відповідача, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 , знаючи про отримання ним пенсії за вислугу років, повідомив про це центр зайнятості, що було його обов`язком в силу приписів закону.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості обґрунтовано задоволено вимоги останнього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов