Провадження № 22-ц/802/569/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.07.2019 було розірвано. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - аліменти на утримання неповнолітньої дитини: - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.05.2019 року.

Позивач зазначає, що відповідач сплачує аліменти не регулярно, а сума стягуваних аліментів є занадто низькою. У зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та промислові товари,значно зросли витрати на утримання доньки, а тому визначених судом аліментів не вистачає, відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини та додаткових коштів на її утримання не надає. У зв`язку із збройною агресією російської федерації в квітні 2022 року ОСОБА_3 було мобілізовано до лав ЗСУ. На даний час відповідач проходить службу в НОМЕР_1 ОМБР в/ч НОМЕР_2 ПП ВО259 з`єднання Сухопутних військ ЗСУ, а відтак змінився його майновий стан.

З огляду на вищенаведене, позивач просила змінити розмір стягнутих аліментів та спосіб стягнення аліментів, який було визначено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року з твердої грошової суми у розмірі 1600 грн. щомісячно на частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року позов задоволено.

Постановлено змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 1600 гривень на частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення повноліття

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, наявного в матеріалах справи (а.с.7).

В ході розгляду справи, сторонами не заперечувалась та обставина, що донька проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - аліменти на утримання неповнолітньої дитини: - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.05.2019 (а.с.5).

Звернувшись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, позивач вказала, що розмір аліментів, який раніше визначений рішенням суду, на даний час не достатній для утримання дитини, тому враховуючи наявність у неї права вибору способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги наведеного не врахував, та пославшись на положення ч. 1 ст. 192 СК України, ч. 2 ст. 182 СК, не перевірив, чи доведені позивачем обставини, з якими закон пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів з метою збільшення їх розміру.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на ОСОБА_2 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статтей 141, 180, 182, 192 СК України. Позивач не надала доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів.

Відомості про доходи відповідача у матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не довела ні погіршення свого матеріального стану, ані покращення майнового стану платника аліментів, отже, визначені статтею 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.

Суд першої інстанції не врахував положень зазначених вище норм права та дійшов безпідставного висновку про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення на підставі статті 192 СК України, а також не врахував приписів статті 182 СК України.

Посилання місцевого суду в оскраженому рішенні на правові позиції Верховного Суду у постановах від 24 лютого 2020 року (справа № 539/3532/18), від 10 жовтня 2019 року (справа № 644/4836/18) є помилковим, оскільки правовідносини та обставини у справах, що розглядалась Верховним Судом є відмінними від тих, що виникли між сторонами у даній справі. Зокрема, Верховним Судом розглядались цивільні справи за позовом платника аліментів про зменшення розміру і способу стягнення аліментів у зв`язку із погіршенням майнового стану, зміною сімейного стану, на підтвердження чого були подані відповідні докази.

Апеляційний суд відхиляє висловлені в апеляційному суді доводи представника позивача про те, що позивач не просила збільшити розмір стягнутих аліментів, а її вимоги зводяться лише до реалізаціїї абсолютного права на зміну способу стягнення аліментів на підставі статті 181 СК України, оскільки такі поясненнення суперечать змісту заявлених позовних вимог.

Зокрема, позивач у позовній заяві в обгрунтування позовних вимог про зміну розміру аліментів зазначила про низький розмір стягнутих аліментів, їх недостатність для належного утримання доньки, пославшись на зміну майнового стану відповідача у зв`язку із мобілізацією до лав Збройних Сил України. Наведене дає підстави для висновку, що зміст позовних вимог зводиться до зміни розміру стягнутих аліментів у сторону збільшення, тобто, збільшення розміру стягнутих аліментів шляхом зміни способу їх стягнення у зв`язку із зміною (покращенням) майнового стану відповідача та погіршення її, позивача, майнового стану у зв`язку із здорожчанням цін на продукти та товари, збільшенням витрат на утримання доньки. За таких обставин підлягають доказуванню обставини зміни матеріального стану сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Покладеного на позивача обов"язку доказування, всупереч вимог статті 81 ЦПК України, не виконано, жодного доказу на підтвердження вимог позовної заяви не подано, клопотань про їх витребування в суді апеляційної інстанції не заявлено.

Апеляційний суд з`ясовував у представника про наявність таких доказів, необхідність їх подання, на що представник ОСОБА_1 повідомив суду про їх відсутність, зазначивши, що зміна способу стягнення аліментів не передбачає доведення таких обставин, оскільки це право позивачу гарантовано нормами Сімейного Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що при вирішенні даного спору суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: