Справа №:755/6724/23
Провадження №: 2/755/3990/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.

при секретарі судових засідань - Назаровій І.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Хомишин М.А.

представник відповідача - адвокат Грушко О.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» адвоката Микитенко О.В. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

22.05.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яка в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

02.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 189 Цивільного процесуального кодексу України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

12.07.2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» - Микитенко Олени Вікторівни про вступ у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Заява обґрунтована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 року у справі №2 2725/2011 задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 і ВАТ «АГРОМАШ» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №08/29/06 КЛТ від 18.08.2006 року та Договором поруки №08/29/П03/06-ПЛТ від 18.08.2001 року, стягнуто з Боржника та ВАТ «Агромаш», як солідарних боржників, на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 45 411 984,35 грн. На виконання зазначеного Рішення Дніпровським районним судом м. Києва видані виконавчий лист №2-2725/2011 від 13.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмір 45 411 984,35 грн. На примусове виконання Виконавчого листа, 30.12.2013 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. У зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.20Н року по справі №2-2725/2011 замінено особу стягувана у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта банк». В подальшому, у зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року та від 22.10.2020 року у справі №2-2725/2011 замінено особу стягувана з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «ФК «Геліос» у виконавчому провадженні та у Виконавчому листі, відповідно. Після повернення Стягувану Виконавчого листа від ВПВР Департаменту ДВС МЮУ. Виконавчий лист передано ТОВ «ФК «Геліос» для примусового виконання приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенію Станіславовичу, яким постановою від 11.11.2020 року відкрито виконавче провадження за НОМЕР_2. Рішення суду про стягнення з Відповідача у даній справі заборгованості, незважаючи на перебування Виконавчого листа на примусовому виконанні вже майже десять років, залишається невиконаним до цього часу.

Вже з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по справі №2-2725/11, ОСОБА_2 , за підтримки поточної та колишньої дружин, а також інших людей з його близького оточення, вживались і продовжують вживатись заходи із уникнення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва виданого від 23.05.2013 року по справі №2-2725/11, заходи з приховання (переведення прав на майно боржника на інших осіб) та інші заходи із створення штучних перешкод у виконанні рішення суду.

Зазначені прямі й усвідомлені дії простежуються в ряді укладених фраудаторних правочинів з відчуження власного, раніше прихованого від виконавців майна, єдиною метою яких є уникнення та максимальне унеможливлення виконання Рішення суду на користь ТОВ «ФК «Геліос», як стягувача.

Так, спір про визнання недійсним договору поруки був ініційований подружжям чотири рази та кількаразово, фактично безпідставно, здійснювалась спроба оскаржити і переглянути рішення суду про стягнення боргу за договором поруки. Тричі (в період з 2010 по 2012 років) в компетентних суди загальної юрисдикції подавались позови про визнання недійсним договору поруки з різних підстав. Усі суди відмовили в задоволенні позовів, ініційованих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Один раз (під час розгляду спору компетентним судом) в Постійно діючому третейському суді при товарній біржі «ДАЛІСА». Навіть після 8 років перебування рішення Дніпровського районного суду міста Києва виданого від 23.05.2013 року по справі №2-2725/11 на стадії примусового виконання, колишнім подружжям ОСОБА_4 повторено спробу його оскаржити: Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.06.2021 року по справі №2-2725/11 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (колишня дружина ОСОБА_2 ) закрито; Постановою ВС від 21.01.2022 року по справі №2-2725/11 касаційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 10.06.2021 року - без змін.

12.03.2013 року (відразу після отримання останнього із рішень про відмову і визнанні недійсним договору поруки) - ОСОБА_2 відчужено (фактично подаровано за ціною, що становить 0,35% від номінальної вартості частки) на користь ОСОБА_4 частку в статутному капіталі ТОВ «Лиспи» у розмірі 99,9992%, номінальна вартість якої 286 374 854,00 грн.

04.01.2020 року ОСОБА_2 безоплатно відступлено на користь Адвокатського об`єднання «Квантум» (одним із партнерів, з часткою у розмірі 50%, є адвокат Вітюк В.В., який тривалий час представляв та представляє інтереси як ТОВ «Лиспи», так й інтереси ОСОБА_2 ) право вимоги у розмірі, що перевищує 4,8 млн. грн. до ТОВ «Лиспи». Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2023 року по справі №755/6325/21 вищезазначений договір відступлення визнано недійсним, як договір, вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний).

03.12.2020 ОСОБА_2 безоплатно передано у власність Департаменту патрульної поліції коня за кличкою «Фуршет», який на момент передачі вже було арештовано приватним виконавцем.

21.12.2020 року (через три дні, з дня подання ТОВ «ФК «Геліос» позову про виділення ? частки у спільному майні подружжя та звернення стягнення на частку ОСОБА_2 ), на підставі договорів дарування №4403, №4404, №4405, №4406, №4407 подружжям ОСОБА_4 подаровано своєму неповнолітньому сину, ОСОБА_6 , п`ять об`єктів нерухомості (два будинки і три земельні ділянки під будинками), що розташовані по АДРЕСА_1 .

Справа №372/4418/20 перебуває на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов ТОВ «ФК «Геліос» про визнання недійсними договори дарування, як фраудаторних, та звернення стягнення на ? частку, що належить ОСОБА_2 у спільному майні подружжя.

03.12.2021 року ОСОБА_2 визнано у повному обсязі позов ОСОБА_3 про визнання за нею, в рамках поділу майна колишнього подружжя, права власності на 9/10 квартири (загальною площею 164,2 (км. м.); житловою площею 93.5 (кв. м); що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Фактично, в даному випадку, ОСОБА_2 продовжено «звичку» обдаровувати близьких і колишніх близьких осіб майном, на яке могло бути звернуте стягнення в рамках примусового виконання рішення суду про стягнення з нього боргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2022 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2021 у справі №755/17113/21 (яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі) та відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, на думку представника ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» - Микитенко О.В., участь ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» у даній справі, в якості третьої особи без самостійних вимог, зумовлюється необхідністю захисту майнового інтересу по відношенню до майнових активів ОСОБА_2 та з метою недопущення зловживання учасниками даної справи своїми правами та застосування даного процесу, як чергового заходу з перешкоджання виконанню рішення суду у справі №2-2725/11 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», шляхом створення преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, зокрема - ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» .

Представник позивача - адвокат Хомишин М.А. у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про вступ у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки судом розглядається справа за його майновими вимогами до відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача - адвокат Грушко О.О. у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти залучення до участі у справі в якості третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос».

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» - Микитенко Олени Вікторівни, оцінивши наявні підстави для вирішення заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.53 Цивільного процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін, їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права та обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Тобто, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору це особи, які вступають у вже розпочатий процес, якщо рішення по справі може вплинути на їх права або обов`язки по відношенню до однієї із сторін. Оскільки третя особа не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, то метою її участі в чужій справі (процесі) є захист не суб`єктивного права, а свого юридичного інтересу. Іншими словами, об`єктом судового захисту для третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, виступає охоронюваний законом інтерес, який, як правило, носить цивільно-правовий характер.

Відтак необхідною умовою для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є вплив рішення у справі на її права та обов`язки.

Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки суб`єктом звернення не доведено підстав для залучення даної особи у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо впливає на права чи обов`язки цієї особи щодо однієї із сторін у справі.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що предметом спору у цивільній справі є стягнення коштів за договором позики грошей від 30.09.2019 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Футуймою В.Б. за реєстровим №906, у сумі основного боргу 2 625 026,18 грн., інфляційного збільшення у сумі 1 271 498,63 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 206 855,95 грн., а всього 4 103 380,76 грн.

Посилання заявника на те, що даний спір сторонами створено штучно з метою нанести шкоду правам та майновим інтересам ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», як кредитора, вимоги якого тривалий час не виконуються відповідачем у даній справі, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Посилання заявника на те, що боржником ОСОБА_2 не виконується протягом останніх десяти років рішення суду у відкритому виконавчому провадження НОМЕР_2, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича, та у якому ТОВ «ФК «Геліос» є стягувачем, не може слугувати підставою для залучення ТОВ «ФК «Геліос» у межах даної справи в якості третьої особи без самостійних вимог, оскільки примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією із засад виконавчого провадження.

Правом оскаржувати рішення, дії чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців наділені сторони виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 19 Законом України «Про виконавче провадження", ст.447 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Виходячи з предмету спору та з урахуванням вимог ст.54 Цивільного процесуального кодексу України щодо наслідків незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, суд не знаходить підстав для залучення ТОВ «ФК «Геліос» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, оскільки предметом спору є стягнення коштів за договором позики, укладеного між сторонами даного спору, а тому відсутні підстави вважати, що ухвалення в майбутньому судового рішення, яке стосується предмету спору, безпосередньо впливатиме на права та обов`язки ТОВ «ФК «Геліос», що виключає вирішення питання про його залучення до участі у справі у якості третьої особи.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 53, 54, 200, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» адвоката Микитенко О.В. про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13.11.2023 року.

Суддя І.В.Коваленко