Провадження № 22-ц/801/725/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуСправа № 127/23496/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., особи, яка подала апеляційну скаргу, представниці позивача ОСОБА_1 адвокатки Слізяк М. М., у порядку самопредставництва відповідача Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» Коренюк М. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької

міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання протиправною

бездіяльності, скасування заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , його представниці адвокатки Слізяк Мар`яни Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2023 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Короля О. П., без повідомлення сторін,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради ( далі - КП ВМР ) «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності, скасування заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 04 грудня 2009 року між матір`ю позивача ОСОБА_2 та відповідачем укладений договір № 15041558 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, згідно з умовами якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві - наймачеві ( власнику ) квартири та членам його сім`ї, іншим особам, які фактично проживають у квартирі АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання. У 2012 році КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» проводило планову повірку засобів вимірювальної техніки гарячої води у квартирі позивача, власником якої він є з 16 січня 2014 року за договором дарування помешкання. 06 лютого 2019 року контролером відповідача Прокоф`євою складений акт на предмет зняття контрольних показників гарячої води у квартирі позивача, на лічильнику № 186167 зафіксований показник 569 м3 , на лічильнику № 186028 - 1111 м3. У цьому акті вказано, що він складений у присутності представника споживача ОСОБА_3 та, нібито, в акті відображений її підпис. З оборотної відомості за період із січня 2018 року по грудень 2021 року убачається, що за січень 2019 року позивач використав 3,26 м3 гарячої води, у лютому 2019 року - 1623,18 м3 гарячої води. Однак, таку кількість гарячої води позивач у лютому 2019 року не спожив, тому звернувся в усному порядку до відповідача з проханням перерахувати розмір заборгованості, але відповіді не отримав. 05 листопада 2020 року інженером відділу з контролю якості у квартирі позивача знято контрольні показники лічильників гарячого водопостачання повторно: на лічильнику № 186167 зафіксований показник 621 м3 , на лічильнику № 186028 - 743 м3.

Згідно з актами метрологічних досліджень від 19 листопада 2020 року № 157 та № 158 водомірної лабораторії Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» лічильники відповідно № 186167 з показником 621 м3 та № 186028 з показником 745 м3 підлягають списанню як непридатні до експлуатації та ремонту.

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» із заявою про перерахунок заборгованості за лютий 2019 року, додавши до заяви акти від 19 листопада 2020 року про непридатність до експлуатації та ремонту приладів обліку води. На це звернення позивач отримав відповідь про невідповідність представлених ним актів вимогам законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності. У листопаді 2020 року зроблено коригування показників лічильників згідно з фактичними показниками, знятими інженером відділу контролю якості 05 листопада 2020 року. Не погоджуючись із сумою заборгованості у розмірі 135162,20 гривні за послуги з централізованого гарячого водопостачання за лютий 2019 року, ОСОБА_1 вважає, що вона виникла з вини відповідача і підлягає скасуванню.

Посилаючись на пункт четвертий статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у редакції з 01 січня 2016 року щодо обов`язку суб`єктів господарювання за свій рахунок здійснювати періодичні повірки, обслуговування і ремонт засобів вимірювальної техніки, які використовуються для розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду, ОСОБА_1 просив суд його позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності, скасування заборгованості у розмірі 135162, 20 гривень відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції від 27 січня 2023 року, ОСОБА_1 та його представниця адвокатка Слізяк М. М. оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржники вважають, що висновки суду не відповідають обставинам справи, наявним у ній доказам; суд не надав оцінку аргументам позивача, що призвело до неправильного вирішення спору. Про існування заборгованості ОСОБА_1 довідався у листопаді 2019 року і лише тоді, отримавши оборотну відомість, почав з`ясовувати причини виникнення заборгованості, клопотав про повірку лічильників за рахунок відповідача, але отримав відмову. Акти повірки лічильників із висновком щодо їх несправності, здійсненої за ініціативи ОСОБА_1 , відповідач не прийняв до уваги та нарахував заборгованість за гарячу воду станом на грудень 2021 року у сумі 64170, 25 гривень з урахуванням даних приладів обліку води, що підлягають списанню. Відповідач не проводив періодичну повірку засобів обліку гарячої води у квартирі позивача з 2009 року по лютий 2019 року, що призвело до нарахування ОСОБА_1 плати за гарячу воду на підставі помилкових даних несправного лічильника у лютому 2019 року. Скаржники просять вимоги апеляційної скарги задоволити.

Відповідач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не скористався наданим цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 13 березня 2023 року, відзив на апеляційну скаргу позивача, його представниці не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу відповідно представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, ретельно проаналізувавши наявні у ній докази у їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 , його представницею адвокаткою Слізяк М. М. апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване ними рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає зазначеним вимогам.

У справі мають місце наступні фактичні обставини.

04 грудня 2009 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» як виконавцем та ОСОБА_2 як споживачкою, матір`ю позивача, був укладений договір № 15041558 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з пунктом першим якого виконавець зобов`язався надавати споживачці - наймачці ( власниці ) квартири та членам її сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі АДРЕСА_1 , послугу з опалення і гарячого водопостачання. Згідно з пунктом другим договору його предметом є послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно з пунктом третім розділу 1 «Предмет договору» суб`єктом користування послугою була одна особа, сторона правочину ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання якої відповідно до паспорта з 27 грудня 1978 року значиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 25 листопада 2009 року до договору № 15041558 про порядок розрахунків та ведення обліку спожитої гарячої води споживач зобов`язаний з 25-го по 30-те число поточного місяця передавати у службу збуту виконавця кінцеві показники лічильників письмово, через встановлені скрині або по телефону. Усупереч умовам договору споживач не повідомляв виконавцю фактичні показання вузлів розподільчого обліку, у зв`язку із чим нарахування за спожиту гарячу воду проводилися відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, по установлених нормативах на кількість зареєстрованих у квартирі осіб з урахуванням того, що житловий будинок АДРЕСА_3 не оснащений загальнобудинковим лічильником гарячої води.

У 2012 році КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» проводило планову повірку засобів вимірювальної техніки гарячої води у квартирі позивача.

На підставі договору дарування від 16 січня 2014 року ( реєстровий № 92 ) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Із оборотної відомості за період з січня 2018 року по грудень 2021 року по помешканню позивача убачається реєстрація у квартирі однієї особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , керуючись нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про метрологію та метрологічну діяльність», постанов Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», беручи до уваги умови публічного договору приєднання з надання комунальної послуги з постачання гарячої води, який діє з 01 листопада 2021 року, суд першої інстанції зазначив, що після набуття права власності на квартиру за договором дарування від 16 січня 2014 року ОСОБА_1 договірні відносини із надавачем послуг КП «Вінницяміськтеплоенерго» не оформив, допустимі, належні докази щодо оплати надаваних послуг із централізованого теплопостачання, постачання гарячої води ним до позову не надано. Правовідносини з нарахування позивачу заборгованості у сумі 135162,20 гривень виникли у лютому 2019 року. Відповідач, наразі, до ОСОБА_1 не заявляє вимог про погашення цієї заборгованості, оскільки по даному абоненту за його зверненням та контрольним зняттям показників лічильника після 2019 року зроблений перерахунок заборгованості з оплати гарячої води. Лічильники гарячої води № 186167 та № 186028 визнані непридатними до ремонту та експлуації 19 листопада 2020 року, тобто у період відсутності договірних відносин між сторонами у справі. Ураховуючи викладені фактичні обставини, суд не знайшов доведеними позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовив у задоволенні позову.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 27 січня 2023 року, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є правильними, об`єктивно зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд не помилився у застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, які їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Між сторонами існують договірні відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 5 та 6 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: спожива-чі ( індивідуальні та колективні ), виконавець, управитель.

Виконавець комунальної послуги - це суб`єкт господарювання, що надає кому-нальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладений відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 зазначеного вище Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житловокомунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 12 цього Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Отже згідно із зазначеними нормами, чітко визначеними у законодавчому поряку, споживачі зобов`язані вчасно та у повному обсязі оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги, сумлінно виконувати решту своїх обов`язків, визначених у законодавчому порядку.

У цій справі установлено та не заперечується учасниками справи, що помешкання ОСОБА_4 забезпечується послугами з теплопостачання, постачання гарячої води, не дивлячись на те, що договірні стосунки із надавачем цих послуг, відповідачем у справі він не оформив з часу набуття квартири у власність, з 2014 року. Вимагаючи виконання певних дій від відповідача, позивач свої зобо`язання належним чином не виконує. Доводячи протиправність бездіяльності КП «Вінницяміськ-теплоенерго», що полягає у нездійсненні періодичних повірок лічильників гарячої води на кухні та у санвузлі квартири, якою користується, ОСОБА_1 жодного разу не подав надавачу цієї послуги показників лічильників, порушуючи свій прямий обов`язок, як і будь-яких споживачів таких послуг, щомісячно у строк з 25 по 30 число поточного місяця передавати у службу збуту виконавця послуги кінцеві показники лічильників письмово, через установлені скрині або по телефону. У такому разі виконавець змушений здійснювати нарахування за гаряче водопостачання відповідно до середнього фактичного споживання за встановленими нормативами з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Однак такі розрахунки є наслідком невиконання ОСОБА_4 своїх власних зобов`язань споживача.

Позивача влаштовувала така ситуація аж допоки 06 лютого 2019 року здійсненим виходом уповноваженим представником КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» були зафіксовані контрольні показними лічильника гарячої води № 186028 у санвузлі квартири у розмірі 1111 м. куб., у зв`язку із чим складений акт у присутності матері ОСОБА_1 , яка цей акт підписала без будь-яких зауважень. Вдруге 05 листопада 2020 року складениий акт за підписом виконавця послуги та споживача про зняття контрольних показників та зафіксовано показник лічильника гарячої води № 186028 - 743 м. куб., що на 368 м. куб. менший, ніж був зафіксований 06 лютого 2019 року, про що складений акт, підписаний сторонами без зауважень. Через встановлені обставини відповідачем здійснене коригування показників лічильника та перерахунок заборгованості з оплати гарячого водопостачання.

З оборотної відомості за період із січня 2018 року по грудень 2021 року стосовно споживача іще ОСОБА_2 ( матері позивача ) по квартирі АДРЕСА_1 убачається, що ОСОБА_1 послугу з постачання гарячої води як до лютого 2019 року ( установлення показника лічильника у 1111 м. куб. ) так і після лютого 2019 року понад два роки узагалі не оплачував. У лютому 2021 року він одноразово сплатив за гарячу воду 40000,00 гривень і певними сумами нерегулярно погашав наявну заборгованість за послугу з гарячого водопостачання.

Аналізом оборотної відомості по абоненту ОСОБА_2 установлено відсутність будь-яких невідповідностей чи неправильностей у здійсненні нарахування позивачу плати за спожиту гарячу воду ( а. с. 10 ). Внаслідок коригування показників лічильника гарячої води після повторного зняття контрольних показників у листопаді 2020 року споживачу здійснений перерахунок заборгованості, але, беручи до уваги неоплату ним послуги з постачання гарячої води протягом більше як два роки, звичайно, реально має місце заборгованість у ОСОБА_1 , яка станом на грудень 2021 року становила 64170,25 гривень.

Щодо несправності обох лічильників гарячої води у квартирі позивача, установленої актами непридатності до експлуатації та ремонту приладів обліку води від 19 листопада 2020 року №№ 157, 158, то необхідно мати на увазі наступне. Повірка лічильників у зазначену дату була проведена з ініціативи споживача та без відома надавача послуг. Акти метрологічних досліджень від 19 листопада 2020 року не підтверджують несправність лічильників, оскільки вони складені усупереч наказу Мінекономрозвитку від 08 лютого 2016 року № 193 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів», а саме ці акти підписані самим споживачем, не засвідчені відбитком повірочного тавра та по формі не відповідають визначеним наказом № 193 вимогам. 30 жовтня 2020 року у визначе-ному порядку здійснена повірка лічильників №№ 1886028, 186167 гарячої води у квартирі ОСОБА_4 та установлено, що вони відповідають вимогам Методики повірки лічильників води з механічним відліковим пристроєм номінальних діаметрів DN10, DN15, DN20 на місці експлуатації, про що видані свідоцтва, засвідчені повірочним тавром та підписані уповноваженою на те особою. Така обставина підтверджує, що на момент зняття працівниками надавача послуг з гарячого водопостачання 06 лютого 2019 року, 05 листопада 2020 року лічильники у помешканні ОСОБА_4 працювали справно, коректно обліковували вказану послугу.

З 01 листопада 2021 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» діють індивідуальні договори на послуги з постачання гарячої води, які є публічними договрами приєднання. КП ВМР «Вінницяміськтепленерго» своєчасно, якісно, у повному обсязі надає позивачу послугу з постачання теплової енергії та гарячої води у належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання. Зобо в`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кож на із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`влення такої вимоги.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні установлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Відповідно до норм статті 610 ЦК України п орушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ).

Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Відповідно до статей 156, 162 вказаного Кодексу саме власник зобов`язаний забезпечувати своєчасне внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 712/8733/ 17 (провадження № 61-1838св18).

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, вказана норма Закону встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Отже, ураховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.

У задоволенні позову ОСОБА_1 правильно відмовлено по суті заявлених вимог, отже вимога відповідача про застосування у вирішенні спору строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_5 на увагу не заслуговують.

Посилаючись в апеляційній скарзі на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у частині щодо договірних стосунків між сторонами у справі, зазначаючи про розірвання договору від 04 грудня 2009 року № 15041558 з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між ОСОБА_2 ( матір`ю позивача ) та КП ВМР «Вінницятеплокомуненерго» до відчуження нею помешкання, скаржники не заперечують, а стверджують про наявність правовідносин з надання послуги постачання гарячої води за місцем знаходження квартири позивача, але вважають неправильним брати до уваги юридичне підгрунтя цих правовідносин з 01 листопада 2021 року, коли почали діяти індивідуальні договори приєднання, укладені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води». Проте позиції сторін у справі стосовно наявності та з якого часу правовідносин між ними не суть предмета позову, оскільки ніким не оспорю-ється та обставина, що ОСОБА_4 не відмовлявся від послуг КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», останнє надає позивачу послуги з постачання гарячої води, але об`єктивно та фактично споживач цих послуг не виконує свої обов`язки із своєчасної, у повному обсязі оплати спожитих послуг, а головне, не подає в установлені строки практично з часу набуття права власності на квартиру щомісячні показники спожитої кількості гарячої води, вимагаючи у надавача цієї послуги виконання певних видів робіт, які не є вирішальними у порушеному спорі через невикористання саме споживачем показників установлених в його квартирі лічильників.

Інші висновки на користь скаржників були б необ`єктивними, несправедливими, суперечили б фактичним обставинам справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги позивача та його представниці такими, що є необгрунтованими, недостатніми, несуттєвими для задоволення їхньої апеляційної скарги та скасування правильного, законного і справедливого судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи скаржників не відповідають фактичним обставинам справи, свідчать про їхню незгоду із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його представниці адвокатки Слізяк Мар`яни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності, скасування заборгованості за користування гарячою водою у сумі 135162,20 гривень - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 03.04.2023 року.