КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/515/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Деяк Ярослав Вікторович, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року в Святошинський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відносно майна померлої ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що після смерті її бабусі - ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 ; 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 , 1/12 частина квартири АДРЕСА_3 .

Зазначила, що 15 травня 2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса КМНО Коновал З.Ф. і дізналась про те, що жоден із спадкоємців до майна спадкодавця не звертався до нотаріуса або нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і спадкова справа відносно спадкодавця не заводилась.

За таких обставин, 11 листопада 2015 року вона звернулася до дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ України із заявою про прийняття спадщини.

За результатами розгляду вказаної заяви, державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 1590/2015 відносно майна спадкодавця. У подальшому, листом № 7052/02-14 від 18 жовтня 2016 року нотаріус повідомив спадкоємця за заповітом - ОСОБА_3 , про необхідність протягом одного місяця з моменту отримання листа звернутися до нотаріальної контори та повідомити про намір прийняти спадщину за заповітом або проінформувати про відсутність такого наміру. Однак, у встановлений вказаним листом строк, він не вчинив жодної із перелічених дій та не повідомив нотаріуса про своє рішення.

Також, у позовній заяві, ОСОБА_1 вказала, що перебувала на шостому місяці вагітності на день смерті спадкодавця, а зважаючи на ускладнений перебіг вагітності і розвиток онкологічного захворювання, не мала фізичної можливості розпочати процедуру прийняття спадщини спадкодавця.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина, пологи відбувалися із ускладненням. У зв`язку із ускладненими і важкими пологами, а також тяжким перебігом післяпологового періоду, вона потребувала тривалого відновлення та медичного нагляду, а новонародженій дитині були необхідні постійний догляд та допомога.

Посилалась на онкологічну хворобу з оперативним втручанням, тривалим лікуванням та відновлення в період з 2013 року і по теперішній час. Фізичний стан здоров`я був у максимальній мірі безпорадний та обмежений фактичними медичними показниками. Тільки 09 квітня 2015 року вона отримала дублікат свідоцтва про смерть, який при переїзді втратила, а тому, повторно отримала дублікат лише 23 листопада 2021 року. Позивач вважає, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деяк Я.В., оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що при розгляді справи, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належну правову оцінку доказам, які були надані позивачем на підтвердження того, що після народження сина, у неї суттєво погіршився стан здоров`я, було виявлено онкологічне захворювання, проведено операційне втручання, а також не врахував відсутність можливості надати свідоцтво про смерть спадкодавця і труднощі з отриманням його дубліката.

Також зазначила, що під час дослідження Святошинським районним судом міста Києва доказів, які містяться у матеріалах справи, судом не врахований той факт, що після операційного втручання, вона перебувала на довготривалому реабілітаційному відновленні, яке поєднувалося зі складною гормональною і протизапальною терапією. Під час вказаного періоду, відновлення супроводжувалося гострими та довготривалими болями, суттєво знизився рівень імунітету та з`явилися неконтрольовані реакції організму, пов`язані з вказаними обставинами, які унеможливлювали виконання повсякденних завдань та ведення нормального способу життя в цілому в даний період часу.

Апелянт також вказала на те, що суд першої інстанції, всупереч ч. 1 ст. 146 ЦПК України, тимчасово не вилучив у Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України докази, які були витребувані ухвалою суду.

Відтак, на думку апелянта, за відсутності вказаних документів, у судовому засіданні не було проведено дослідження спадкової справи, в тому числі - постанови нотаріуса про відмову у прийнятті спадщини та інших документів.

Крім цього, в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що суд в оскаржуваному рішенні, всупереч вимогам Цивільного процесуального кодексу України, не з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не надав належну правову оцінку доказам, які були надані позивачем в якості підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, відповідач - Київська міська рада не скористалась.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, представники ОСОБА_1 - адвокати Деяк Я.В. та Заїка А.В., апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених в ній.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, тому, його неявка, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деяк Я.В., не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (том 1 а.с. 25).

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_2 (том 1 а.с. 15-24).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 липня 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на 1/6 квартири АДРЕСА_1 ; 1/6 квартири АДРЕСА_2 ; 1/12 частину квартири АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 31-33).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Приписами ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалась, зокрема, на те, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки мала складну вагітність, тяжкі пологи і відновлення в післяпологовий період з березня 2013 року по листопад 2014 року, виявлення у неї онкологічної хвороби, оперативне втручання та тривалу реабілітацію, на підтвердження вказаних обставин надала медичну документацію.

В той же час у позовній заяві вказує, що звернулася до нотаріальної контори лише 11 листопада 2015 оку.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до пунктів 1, 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що перебіг хвороби позивача дозволяв їй періодично, звертатись до відповідних органів для отримання дублікатів свідоцтва про смерть спадкодавця та до нотаріальної контори із заявою, але разом з тим, позивачем не надано доказів наявності непереборних труднощів для вчинення відповідних дій з 2014 року по 2022 рік.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переказу фактичних обставин справи, повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Святошинського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Святошинським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Деяк Я.В., без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Деяк Ярослав Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар