КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3914/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.08.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, в якій позивачка просить суд визнати з нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/5 частки домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, позивачка стверджує, що вона є дружиною ОСОБА_4 . Позивачка вказує, що за час життя, її чоловік набув у власність 3/5 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2005 року. В подальшому внаслідок реконструкції належного майна та наявного спору з ОСОБА_5 щодо користування земельною ділянкою, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.04.2010 року по справі №2-2096/2010 затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за умовами якої зокрема земельна ділянка розташована під гаражем літ. «З» переходить у користування ОСОБА_4 . Надалі, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року за №1512/2-272/11, за ОСОБА_4 визнано право власності на 3/5 частки домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці, площею 307,00 кв.м., а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складають з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площе. 18,6 кв.м., 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м., 1-5 кухня площею 10,6 кв.м., 1-6 житлова площею 11,3 кв.м., І коридор площею 9,2 кв.м.; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м., літ. «К» вбиральня, літ. «И» кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, №1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 3/5 частки домоволодіння, загальною площею 66,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина до належного останньому за час життя майно, у тому числі на вказану частку нерухомого майна.

Внаслідок чого, вона ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний термін з дня смерті, вона звернулась до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадщину в порядку спадкування за законом. Також, позивач зазначає, що спадкоємцями до майна померлого крім неї, є також діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в свою чергу склали заяви про відмову від спадщини на її ОСОБА_1 користь. У зв`язку з чим, позивачка стверджує, що вона є єдиним спадкоємцем до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, Державним нотаріусом Арабаджи К.Г. 13.04.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/5 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , з підстав наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах розбіжностей у загальній і житловій площах домоволодіння, яке становить спадкове майно.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовом, позивачем надано до суду клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого, Київським районним судом міста Одеси 04.10.2023 року постановлено ухвалу про задоволення клопотання та витребування з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №230Б/2022, заведеної до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тієї ж дати, 04.10.2023 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

30.10.2023 року до суду надійшли з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі витребувані судом документи, на викання ухвали суду від 04.10.2023 року.

У судове засідання призначене на 14.11.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, 14.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності, а 19.09.2023 року до суду надійшли заяви від відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності.

Приймаючи викладене, подання сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 14.11.2023 року за відсутності учасників справи на підставі документів наявних в матеріалах справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 про визнання права власності підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної ради народних депутатів міста Одеси зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис №613. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.

Як вбачається, 25.02.2005 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу від 25.02.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрований в реєстрі за №635, за умовами якого ОСОБА_9 придбав 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 , та складаються в цілому з одного житлового будинку з черепашнику під літ. «А», житловою площею 28,2 кв.м. та надвірних споруд: «Б, Д» - сараї, «Г» - вбиральня, «Е» - душова, «З» - гараж, №1-2 огорожі, І-ІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці 616 кв.м. У володіння покупця за цим договором переходять: 1-3 жила з житлового будинку під літ. «А» житловою площею 18,6 кв.м., І коридор; ІІ веранда, ІІІ- кухня, сараї літ «Б, Д», душова літ. «Е», що складають 3/5 частин житлового будинку.

Отже, згідно цього договору у володіння ОСОБА_4 перейшли: 1-3 жила з житлового будинку літ. «А», житловою площею 18,6 кв.м, І коридор, ІІ веранда, ІІІ кухня, сараї літ. «Б», «Д», душова літ. «Е», що складають 3/5 частин житлового будинку.

Будинок знаходиться на земельній ділянці, яка відводилася для індивідуального житлового будівництва згідно Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1318 від 15.11.1955 року, та № 17 від 05.01.1990 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2010 року у справі № 2-2096/2010 було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та його сусідом - власником 2/5 частин будинку ОСОБА_5 .

Згідно умов цієї мирової угоди в користуванні позивача залишилася земельна ділянка площею 307 кв.м, а також додатково перейшла ділянка під гаражем літ. «З». Згідно п. 10 мирової угоди ОСОБА_5 надав позивачу згоду на будівництво та введення в експлуатацію жилих та нежилих приміщень на приналежній йому земельній ділянці.

В подальшому ОСОБА_4 , за власні кошти, для поліпшення умов проживання своєї родини, було здійснено реконструкцію належної йому частини житлового будинку з будуванням надвірних споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме добудовано: літ. «а2» прибудова, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, позов ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/5 (три п`ятих) домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці площею 307,0 кв.м. а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складаються з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площею 18,6 кв.м, 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м, 1-5 кухня площею 10,6 кв.м, 1-6 житлова площею 11,3 кв.м, І коридор площею 9,2 кв.м; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, № 1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначено, що рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 3/5 (три п`ятих) домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Вказані обставини встановлені вказаним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, яке набрало законної сили 23.03.2011 року.

За наслідком чого, вказані обставини у відповідності до положень ч.4,5 ст.82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

На підставі вказаного рішення суду, 23.12.2011 року КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 3/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено номер 21962 в книзі:213-63, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності №32643478 від 23.12.2011 року.

Також вказаний запис про право власності ОСОБА_4 на зазначене майно перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як запис Реєстру прав власності на нерухоме майно, з зазначенням площі домоволодіння, загальною 66,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою №342456327 від 11.08.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у віці 87 років, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті такої особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до положень ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Приймаючи викладені положення законодавства та встановлені обставини, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належне за час життя останньому майно, у тому числі на 3/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належне на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11.

Як вбачається, позивачка ОСОБА_1 будучи дружиною, та відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи дітьми ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до кола спадкоємців першої черги до майна останнього.

Також судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. 09.06.2022 року за №230Б/2022, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом від 09.06.2023 року.

Під час розгляду справи судом були витребувані належним чином завірені копії матеріалів вказаної спадкової справи, з якої вбачається, що 09.06.2023 року до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. також звернулись інші спадкоємці до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з заявами про відмову від належної кожної їм частки у спадковому майні на користь спадкодавця ОСОБА_1 .

В матеріалах спадкової справи №230Б/2022 відсутня інформація про інших спадкоємців до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також відсутня інформація про зареєстровані заповіти чи спадкові договори, складені ОСОБА_4 .

Отже, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем першої черги до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулась у встановлені законом строки для прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка.

Однак, 13.04.2023 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №274/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/5 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , з підстав наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах розбіжностей у загальній і житловій площах домоволодіння, яке становить спадкове майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, набрало законної сили та підлягає до обов`язкового виконання, не є оскарженим, а відтак відсутні підстави ставити встановлені судом висновки під сумнів, суд вважає останнє належним доказом підтверджуючи факт набуття за життя ОСОБА_4 у власність на 3/5 (три п`ятих) часток домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці площею 307,0 кв.м. а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складаються з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площею 18,6 кв.м, 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м, 1-5 кухня площею 10,6 кв.м, 1-6 житлова площею 11,3 кв.м, І коридор площею 9,2 кв.м; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, № 1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком чого, оскільки позивачка ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем першої черги до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснивши дії з прийняття спадщини за законом, а також враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, суд вважає встановленим порушене право позивача, що полягає у позбавлені права на оформлення спадкових прав на спадщину та набуття права власності на спадкове майно.

При вище встановлених обставинах в цілому, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, наявність факту та належних доказів набуття спадкодавцем за час життя у власність частки нерухомого майна, що становить спадкове майно, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нерухоме майно 3/5 (три п`ятих) часток домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належали ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11.

Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-82, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно 3/5 (три п`ятих) часток домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Головуючий Калініченко Л. В.