БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/8986/20 провадження № 2/361/295/23
У Х В А Л А

«10» квітня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О.,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: садівниче товариство «Заліське», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 10 квітня 2023 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заявили клопотання про залишення даного позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України. Клопотання мотивовано тим, що 10 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився та не направив у судове засідання свого представника з належного оформленими повноваженнями. Участь представника позивача ОСОБА_5 у судових засіданнях у режимі відеоконференції є неналежною з огляду на те, що при зверненні до суду з відповідним клопотанням останній не виконав вимоги статей 43, 83, 212 ЦПК України, а саме направив клопотання до суду не з офіційної електронної адреси, зареєстрованої в ЄСІТС та не скріпив його електронним цифровим підписом.

Представник третьої особи садівничого товариства «Заліське» - Гудінова І.Л. заперечила проти залишення даного позову без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_6 заперечив проти залишення даного позову без розгляду, вважає, що оскільки він приймав участь у судовому засіданні особисто раніше, то підписання клопотань електронним цифровим підписом не є обов`язковим.

Вислухавши позицію учасників справи, присутніх у судовому засіданні, перевіривши клопотання та його доводи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2022 року представник позивача

ОСОБА_1 ОСОБА_5 направив на електронну пошту суду заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року заяву задоволено ухвалено проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У подальшому на підставі ухвал суду від 28 вересня 2022 року, 25 жовтня 2022 року,

21 листопада 2022 року, 27 грудня 2022 року,02 березня 2023 року, 27 березня 2023 року продовжено розгляд справи у режимі відеоконференції.

Згідно з частиною восьмою статті 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами першою та другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. Електронний цифровий підпис використовується в автоматизованій системі документообігу суду для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

Надсилання процесуальних документів до Броварського міськрайонного суду Київської області в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд» з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Представник позивача ОСОБА_5 подав заяву не за допомогою підсистеми «Електронний суд», а електронною поштою без використанням електронного цифрового підпису. Матеріали заяви не містять відомостей про підписання документа електронним цифровим підписом із застосуванням посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на заяву з використанням підсистеми «Електронний суд».

Отже, надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до названого суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний кабінет».

У даному випадку, матеріали поданої заяви не містять відомостей про підписання документа електронним цифровим підписом із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на заяву з використанням підсистеми «Електронний суд». Отже заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду надійшла на електронну адресу суду в електронній формі без скріплення електронним цифровим підписом заявника, а тому вважається такою, що не підписана особою, яка її подала.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду при неповідомленні причин неявки. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами процесуального закону суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також вказані норми законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідна правова позиція викладена у постанові від 31 серпня 2021 року у справі

№ 570/5535/17, в якій погоджуючись із судовими рішеннями про залишення позову без розгляду, Верховний Суд зазначив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Наслідки у вигляді залишення позову без розгляду настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі судові засідання призначалися неодноразово.

Так, судове засідання 28 лютого 2023 року відкладено з підстав неявки позивача

ОСОБА_1 . Про дату, час та місце розгляду справи сторона позивача повідомлялася належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 27 грудня 2022 року на вказану адвокатом електронну адресу, за якою останнім направлялися листи, та повідомленням про її доставлення.

У судове засідання 10 квітня 2023 року належним чином повідомлений позивач

ОСОБА_1 повторно не прибув у судове засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 28 березня 2023 року на вказану адвокатом електронну адресу, за якою останнім направлялися листи, та повідомленням про її доставлення. Участь адвоката позивача Яковенка Я.А. у судовому засіданні у режимі відеоконференції не є належною з підстав викладених вище.

Таким чином, при розгляді даної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, повторно не з`явився у судові засідання, заява про розгляд справи за його відсутності на момент ухвалення відповідного процесуального рішення до суду не надходила. Клопотання про участь представника позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, подана з порушенням норм чинного законодавства, без скріплення електронним цифровим підписом заявника, відповідно є такою, що не підписана особою, яка її подала.

Постановляючи дану ухвалу, суд звертає увагу й на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, сторона позивача повторно не з`явилася у судові засідання. Питання щодо залишення позовної заяви без розгляду ставилося третіми особами у судовому засіданні й 28 лютого 2023 року. Разом з тим, ухвалою суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні клопотання про залишення даного позову без розгляду відмовлено. Очевидно поза всяким розумним сумнівом представник позивача Яковенко Я.А., який є адвокатом, діяв на власний розсуд та за своєї розсудливості і обачливості мав передбачати наслідки таких процесуальних дій. Його попередня особиста участь у судовому засіданні не є підставою для звернення до суду з клопотаннями без виконання електронного цифрового підпису.

Відповідно до частин першої та другої, пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 12, 257, 260, 353 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: садівниче товариство «Заліське», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин