ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 390/1010/21

провадження № 22-ц/4809/1200/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашка С.І., за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року у складі судді Бойко І.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного 12.07.2018 договору про споживчий кредит № 29_148 відповідач отримала кредит у розмірі 849565,60 грн зі сплатою 16,99 відсотка річних з терміном остаточного повернення не пізніше 12.07.2025. Кредит наданий на придбання автомобіля марки INFINITI, державний номер НОМЕР_1 , який переданий в заставу, згідно договору про заставу майна, укладеного в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту.

Однак взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала, нею не сплачувались страхові платежі, чим порушено умови збереження предмету застави.

У зв`язку з наявністю заборгованості 11.06.2021 позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення заборгованості, яка підлягала сплаті протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення заборгованості стало підставою для нарахування та включення до заборгованості сум, розрахованих на підставі ст.625 ЦК України і загальний розмір заборгованості станом на 27.06.2022 року становить 793204,15 грн, з яких: 643024,51 грн заборгованість за основним боргом, 66315,36 грн заборгованість по нарахованим відсоткам, 9505,28 грн 3 % річних на суму від прострочених сум по основному боргу, 2983,93 грн 3 % річних на суму прострочених процентів, 62627,44 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 8747,63 грн інфляція за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

У зв`язку із порушенням своїх прав позивач звернувся за даним позовом до суду та просив стягнути вищезазначену заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління, заборгованість в сумі 780311,86 грн, з яких: основний борг - 643024,51 грн, відсотки - 61454,80 грн, 3 % річних від прострочених сум по основному боргу 9009,18 грн, 3 % річних на суму прострочених процентів - 914,23 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 59602,11 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 6307,03 грн.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 вважає вищевказане рішення суду першої інстанції незаконним в частині вирішення вимог про стягнення 3 % річних від прострочених сум по основному боргу в розмірі 9009,18 грн та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 17423,78 грн.

Зазначає, що згідно розрахунку заборгованості позивача, який був поданий разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог, позивач нарахував інфляційні втрати на суму основної заборгованості (652 627,33) до лютого 2022 року включно. Таким чином, період нарахування інфляційних втрат починається з липня 2021 року та закінчується в лютому 2022 року.

Представник відповідача зазначає, що згідно його розрахунку розмір інфляційних втрат складає 42 178,13 грн., а суд першої інстанції стягнув з відповідача 59 602,11 грн., що на 17 423,78 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині стягнення з неї 17 423,78 грн. інфляційних втрат нарахованих на основну суму боргу.

Крім того, вказує, що суд неправомірно стягнув з відповідача 3 % річних від прострочених сум по основному боргу в розмірі 9 009,18 грн, оскільки зазначена сума не була заявлена позивачем до стягнення з відповідача при збільшені розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження, а була заявлена банком разом із заявою про виправлення описки від 07.06.2022 за вих. № 109.20-15/298 на стадії розгляду справи по суті, яка по суті є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 17 423,78 грн. інфляційних втрат нарахованих на основну суму боргу та 3 % річних від прострочених сум по основному боргу в розмірі 9 009,18 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Державний Ощадний банк України» в стягнені із ОСОБА_1 17 423,78 грн. інфляційних втрат нарахованих на основну суму боргу та 3 % річних від прострочених сум по основному боргу в розмірі 9 009,18 грн.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що в апеляційній скарзі Відповідач не просить суд про прийняття та дослідження нового доказу - розрахунку заборгованості по інфляційних втратах, не наводить об?єктивних причин, які перешкоджали надати зазначений доказ до суду першої інстанції, під час розгляду справи, а тому вважає що розрахунок заборгованості по інфляційних втратах не може бути досліджений судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги.

Зазначає, що 07.07.2022 позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про збільшення позовних вимог, в описовій частині якої зазначено загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем станом на 27.06.2022 - 793 204, 15 грн, з яких: основний борг - 643 024,51 грн, проценти - 66 315,36 грн, 3% річних на суму прострочених процентів - 2 983,93 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9 505,28 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 62 627,44 грн та інфляція за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 8 747,63 грн.

А вже у прохальній частині вищезазначеної заяви, позивачем було вказано загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем - 793 204,15 грн, але допущено описку/арифметичну помилку, а саме: до переліку сум, з яких складається загальна сума заборгованості, не включено заборгованість по сплаті 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9 505,28 грн. При цьому загальна сума заборгованості до стягнення залишилась без змін.

Посилаючись на зазначені обставини, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Суд установив, що згідно договору про споживчий кредит № 29_148 від 12.07.2018, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , банк надав останній кредит у розмірі 849565,6 грн з фіксованою відсотковою ставкою 16,99 річних з терміном остаточного повернення заборгованості за кредитом не пізніше 12.07.2025. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит з відсотками частинами щомісячними платежами в розмірі 17356,65 грн не пізніше 12 числа кожного місяця. Згідно п.3.2 надання кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника з подільшим перерахуванням кредитних коштів на поточний рахунок продавця транспортного засобу ТОВ «ВІДІ-Ліберті» (т.1 а.с.14-25).

З договору купівлі-продажу № ВЛвА-0001/172 від 21.06.2018 вбачається, що ТОВ «ВІДІ-Ліберті» та ОСОБА_1 уклали договір, за яким остання придбала автомобіль Infiniti Q30 2.0 Sport Sensory Premium вартістю 1061957 грн. Пунктом 3.1 вказаного договору покупець зобов`язана сплатити 212391,4 грн до 24.06.2018, а 849656,6 грн впродовж п`яти днів з моменту оформлення відповідної документації продавцем для реєстрації автомобіля в органах МВС. 10.07.2018 продавцем оформлено рахунок № ВЛвС-0002435 (т.1 а.с.35-38).

З меморіального ордера № 29_148 (117453638) від 12.07.2018 вбачається перерахування коштів у розмірі 849565,60 грн ТОВ «ВІДІ-Ліберті» в якості остаточної оплати за автомобіль Infiniti Q30 згідно рахунку № ВЛвС-0002435 від 10.07.2018 (т.1 а.с.40).

Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-16/942 від 22.04.2020 АТ «Державний ощадний банк України» направило вимогу ОСОБА_1 , в якій банк протягом 30 днів вимагав достроково повернути кредит, нараховані проценти та інші платежі, що підлягають сплаті за користування кредитом № 29_148 від 12.07.2018 (т.1 а.с. 132-135, 238-239).

Із письмової заяви від 11.05.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Ощадбанк» та повідомила, що через відсутність стабільного доходу їй необхідний додатковий час для сплати простроченої заборгованості у розмірі 46068,79 грн, яку зобов`язалась погасити повністю, сплативши кошти не менше 21988,37 до 20 числа, починаючи з травня 2021, тому просила не вживати заходи претензійно-позовної роботи (т.1 а.с.241).

25.05.2020 ОСОБА_1 звернулась із клопотанням до АТ «Державний ощадний банк України», в якому просила реструктуризувати заборгованість, яку вона має за кредитним договором № 29_148 від 12.07.2018, яка на дату звернення становить 713157,23 (т.2 а.с.20).

12.06.2020 АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № 29-148 від 12.07.2018, згідно якого сторони домовились про повернення кредиту рівними частинами в розмірі 12734,95 грн до 12 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2020, а також про сплату відсотків. Додатковим договором затверджено новий графік платежів до 12.07.2025. Інші умови договору залишені без змін (т.1 а.с.33).

З листа № 109.20-15/1339 від 12.06.2020 АТ «Державний ощадний банк України» відкликано вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-16/942 від 22.04.2020 АТ «Державний ощадний банк України» № 109.20-16/942 від 22.04.2020 (т.1 а.с.240).

Відповідно до листа № 109.20-15/710 від 20.05.2021 АТ «Державний ощадний банк України» повідомив ОСОБА_1 про відстрочення претензійно-позовної роботи (т.1 а.с.242).

Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-15/844 АТ «Ощадбанк», отримане ОСОБА_1 18.06.2021, банк вимагав протягом 30 днів достроково повернути кредит та проценти за його користування в загальній сумі 704968,59 грн, з яких строкова заборгованість за кредитом 636747,53 грн, прострочена заборгованість за кредитом 15879,80 грн, прострочені проценти за кредитом 42923,94 грн, та нараховані і не виплачені проценти за користування кредитом 917,32 грн (т.1 а.с.43-49).

З виписки по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , вбачається рух коштів за кредитним договором № 29_148 та часткове погашення кредитної заборгованості (т.1 а.с.50-93, 185-229).

Згідно повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов`язань за кредитним договором № 28_148 від 12.07.2018 АТ «Ощадбанк» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою погашення простроченої заборгованості, що виникла станом на 15.04.2021 (т.1 а.с.42).

З розрахунку заборгованості за основним боргом, процентів, пенею, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 29_148 від 12.07.2018, станом на 27.06.2021, загальний розмір заборгованості становить 793204,15 грн, яка включає в себе: заборгованість за основним боргом (кредитом) 643024,51 грн, проценти за користування кредитом 66315,36 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 9505,28 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2983,93 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 62627,44, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 8747,63 (т.1 а.с.180-183).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Глазков А.С. підтримав апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду оскаржується відповідачем в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу та нарахованих 3% річних від прострочених сум по основному боргу, а тому рішення суду переглядається лише в оскаржуваній частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України внаслідок порушення грошового зобов`язання та дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Колегією суддів встановлено, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення позики, колегія суддів приходить до висновку про те, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 27.06.2021, що є наступним днем по завершенню 30-денного строку, який позивач надав відповідачу для дострокового повернення заборгованості по кредиту та на день звернення з позовом до суду заборгованість по основному боргу становила 652627,33 грн, а - розмір непогашених відсотків - 61454,80 грн.

Після здійснення ОСОБА_1 23.06.2022 платежу в сумі 9602,82 грн в рахунок частини оплати заборгованості за основним боргом, який зменшився до розміру 643024,51 грн, саме такий розмір основного боргу позивач пред`явив до стягнення з відповідача.

Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних підлягають задоволенню лише за період з 27.06.2021 до дати введення воєнного стану на території України, 24.02.2022.

Проте згідно розрахунку заборгованості позивач вказані нарахування провів, починаючи з 13.11.2018, а не з 27.06.2021, що є датою завершення 30-денного строку, який позивач надав відповідачу для дострокового повернення заборгованості по кредиту. Саме з 27.06.2021 позивач вправі нараховувати борг відповідача в порядку ст.625 ЦК України, а нарахування за попередні періоди за ст.625 ЦК України підлягають виключенню із суми заборгованості.

За наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині невірного розрахунку судом інфляційних втрат, у зв`язку з чим проводить розрахунок самостійно.

Так, сума заборгованості відповідача за грошовим зобов`язанням станом на 27.06.2021 складає 643024,51 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

В даному випадку інфляційні втрати у період з 01.07.2021 по 24.02.2022 на суму 643 024,51 грн. складають 41 557,51 грн., виходячи із розрахунку:

[Сукупний індекс інфляції] = 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 106,463% (за період Липень 2021 - Лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 643 024,51 грн. (сума боргу) ? 106,463% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 643 024,51 грн. (сума боргу) = 41 557,51 грн.

Не погоджуючись з рішення суду в частині стягнення 3 % річних від прострочених сум по основному боргу в розмірі 9 009,18 грн, представник відповідача посилався на те, що зазначена сума не була заявлена позивачем до стягнення з відповідача при збільшені розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження, а була заявлена банком разом із заявою про виправлення описки від 07.06.2022.

Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в описовій частині заяви про зміну предмета позову від 07.07.2022 зазначено загальну суму заборгованості в розмірі 793204,15 та її складові, зокрема і 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9 505,28 грн. (т.1 а.с.178)

Однак у прохальній частині вищезазначеної заяви, позивачем було вказано загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем - 793204,15 грн, але до переліку сум, з яких складається загальна сума заборгованості, не включено заборгованість по сплаті 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9505,28 грн. При цьому загальна сума заборгованості до стягнення залишилась без змін.

Задля усунення вказаних неточностей, позивачем 09.06.2023 було подано заяву про виправлення описки (т.2 а.с.34).

З огляду на те, що відповідач не погоджується з вимогою про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу з підстав неправомірності заявлення даної вимоги, а не з підстав правильності здійснення її розрахунку, апеляційний суд погоджується з сумою визначеною судом першої інстанції та свій розрахунок не проводить, так як відповідач не зазначає такої вимоги в апеляційній скарзі.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення в частині стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 41 557,51 грн., а не 59602,11 грн., як помилково розрахував суд першої інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення вимоги про стягнення інфляційних втрат та залишенню без зміни в частині вирішення вимоги про стягнення трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інфляційних втрат.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 41 557,51 грн. (сорок одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім гривень 51 копійка).

В іншій частині, що оскаржується, рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко