Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2023 Справа №607/17295/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на 1/2 частину квартири у приватній спільній власності за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване на підставі договору міни Товарною біржею «Тернопільська Нова біржа» 12 лютого 1999 року під № 171, реєстраційного посвідчення номер майна 34889281, що належала покійному ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина на зазначену частку квартири. За життя ОСОБА_2 заповіту не склав, а єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. 1/2 частка спірної квартири належала спадкодавцеві на підставі договору міни, зареєстрованого Товарною біржею «Тернопільська Нова біржа» 12 лютого 1999 року під № 171, який не був нотаріально посвідченим. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 14 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 жовтня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 02 листопада 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скиба В.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Судові витрати просить покласти на позивача.

Представник відповідача Тернопільської міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16 серпня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується:

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 21 жовтня 1982 року Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому, згідно якого батьками ОСОБА_3 вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

- свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим 17 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, відповідно до якого ОСОБА_3 після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 31673136 від 15 жовтня 2011 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності (по частки) ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставі договору міни від 12 лютого 1999 року, зареєстрованого Товарною біржою «Тернопільська Нова Біржа» за № 171. Реєстраційний номер майна 34889281. Загальна площа квартири 36,7 кв.м., житлова площа 18,9 кв.м.

З копії реєстраційного посвідчення від 24 квітня 1999 року встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору міни житлових приміщень, зареєстрованого ОСОБА_7 від 12 лютого 1999 року за реєстровим № 171.

Як встановлено з постанови приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківської Т.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 липня 2023 року № 249/02-14, у справах приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківської Т.І. заведена спадкова справа № 15/2023 за заявою дочки померлого ОСОБА_1 , про прийняття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦКУ інших спадкоємців, які мали б право на спадкування, як родичі першої черги спадкоємців за законом немає.

Вказаною постановою нотаріуса ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що договір, посвідчений Товарною біржею «Тернопільська Нова Біржа» суперечить статті 209 Цивільного кодексу України (нотаріальне посвідчення правочинів).

Відповідно до ст.ст. 1216-1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що у справах приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківської Т.І. заведена спадкова справа № 15/2023 за заявою дочки померлого ОСОБА_1 , про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги за законом немає.

Крім того, судом встановлено, що приватний нотаріус своєю постановою від 31 липня 2023 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що договір, посвідчений Товарною біржею суперечить вимогам щодо нотаріального посвідчення правочинів.

З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір міни було укладено у 1999 році, необхідно застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до статті 241 ЦК Української РСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Стаття 242 ЦК Української РСР визначає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору міни, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Верховний Суд в постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 754/1466/15-ц зазначено наступне: «У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224,227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.»

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09 червня 1998 року N 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спадкодавцем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність 1/2 частки квартири у Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний напис від 24 квітня 1999 року за № 19057.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання такого права.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачки ОСОБА_1 , які підлягають захисту шляхом задоволення її позовних вимог визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підтверджено належність спадкодавцю спадкового майна та відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Враховуючи те, що представник позивача у поданій заяві просив судові витрати покласти на позивача, а тому суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 листопада 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. М. Позняк