ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6690/23 Справа № 212/81/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Уют-2011»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2021 року надійшла цивільна справа №212/81/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уют-2011» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги для розгляду за підсудністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на них нараховуються щомісячно комунальні послуги, які вони не сплачують, тому виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відповідачі не погасили, договору на реструктуризацію не укладали.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів у період з 01.12.2017 року по 01.11.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 4332,94 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язків щодо сплати заборгованості позивач просив стягнути з відповідачів інфляційні збитки 258,89 гривень, 3% річних у розмірі 168,85 гривень. Крім того, просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати в сумі 2102,00 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Уют-2011» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ - 2011» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2017 р. по 01.11.2019 р. у розмірі 4332,94 гривень, інфляційні збитки 258,89 гривень, 3 % річних 168,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ - 2011» судовий збір у розмірі по 1051 грн. 00 коп. з кожного окремо.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи незгодними з ухваленим судовим рішенням подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просять його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «УЮТ - 2011» в задоволенні позовних вимог заявлених до відповідачів.

При цьому, скаржники зазначають, що оскільки вони зареєстровані у Покровському районі м.Кривого Рогу за адресою: АДРЕСА_1 , тому позов повинен був розглядати Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Окрім того, відповідача вказують, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ - 2011» не є надавачем житлово-комунальних послуг у Саксаганському районі, тому судом першої інстанції порушено підсудність розгляду справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, а саме норми ч.1 ст.27 ЦПК України.

Також відповідачі звертають увагу на те, що судом зараховано судовий збір сплачений по іншій справі, а саме з ОСОБА_3 по справі №212/89/21, що розглядалася Жовтневий районним судом м.Кривого Рогу та відповідно сплату судового збору було зараховано при розгляді іншої справи, а відтак Саксаганський районний суд здійснив розгляд справи без оплати позивачем судового збору.

Відповідачі наголошують на тому, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачам житлово-комунальних послуг та відсутні підтвердження споживання відповідачами цих послуг, зокрема відсутні топові договори про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, рахунки про нарахування оплати за надані послуги, акти виконаних робіт, детальний перелік послуг, що входять до складу управління багатоквартирним будинком.

Відповідачі вважають, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів інфляційні збитки в розмірі 258,89 грн. та 3% річних в сумі 168,85 грн., оскільки в період ухвалення судового рішення діяла постанова КМУ від 05.03.2022 року №206, якою було встановлено, до припинення чи скасування воєнного стану в України заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Вказують, що позивачем не надано доказів тому, що відповідачі є власниками квартири за якою нарахована заборгованість та вказують на те, що реєстрація місця проживання не надає особі права власності на нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що 21.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» та Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради було укладено Договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт №3).

З 01.04.2013 року ТОВ «УЮТ-2011» розпочало виконувати функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Жовтневого району м. Кривого Рогу, в т.ч. і по мкрн. АДРЕСА_2 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» по специфіці своєї виробничої діяльності надає житлово-комунальні послуги, які відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отримані послуги, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2017 року по 01.11.2019 року становить 4 332,94 гривень.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «УЮТ 2011» до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходив з того, що позивачем надавалися житлово-комунальні послуги за адресою реєстрації відповідачів, які є споживачами наданих послуг, однак останні своєчасно не сплачували надані послугу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягаю стягненню з відповідачів на користь позивача, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Стягуючи з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати і 3 % річних, суд першої інстанції керувався нормами ч.2 ст.625 ЦК України й виходив з того, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідачів, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «УЮТ- 2011», як управитель зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків; вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку та інше. Тобто, надання житлової послуги є обов`язком виконавця, яким в даному випадку виступає ТОВ «УЮТ-2011».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п.5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: «Споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або законом».

Згідно зазначеним нормам закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що повністю узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Суд першої інстанції дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2017 року по 01.11.2019 року, встановив, що розмір заборгованості становить 4 332,94 гривень та стягнув з відповідачів на користь позивача зазначену суму боргу.

Згідно з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повністю погодився з ним та стягнув з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати та 3% річні за порушення відповідачами виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів перевірила розрахунок заборгованості наданий суду позивачем, а також розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повністю з ним погоджується та звертає увагу відповідачів, що останніми ці розрахунки не спростовані, свого розрахунку суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Доводи відповідачів про те, що судом першої інстанції було порушено підсудність розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу.

Так, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «УЮТ 2011» 04 січня 2021 року подав позов щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу (а.с.1-11).

Довідкою за підписом керівника апарата Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2021 за №1/21 ОСОБА_4 встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 24 грудня 2019 року по 24 грудня 2022 року перебуває у списку присяжних Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, затвердженого рішенням Покровської районної в місті ради від 24.12.2019 №275 (а.с.13).

Розпорядженням голови Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року ОСОБА_5 справа №212/81/21 за позовом ТОВ «УЮТ 2011» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги передана до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності, що було пов`язано з перебуванням ОСОБА_1 у списку присяжних суду (а.с.14).

Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Пищиди М.М. від 20 січня 2021 року, у зв`язку з тим, що відповідач у справі є присяжним суду, до якого був поданий позов була визначена підсудність Саксаганському районному суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.18).

Згідно положень ч.6 ст.31 ЦПК України справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження голови суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності.

Нормами ч.2 ст.32 ЦПК України визначено, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Спори між судами про підсудність не допускаються.

Таким чином, суд першої інстанції, отримавши з суду вищої інстанції ухвалу про визначення підсудності разом з матеріалами справи на законних підстав розглянув справу за визначеною судом вищої інстанції підсудністю.

Доводи відповідачів, що судом зараховано судовий збір сплачений по іншій справі, а саме з ОСОБА_6 по справі №212/89/21, тобто Саксаганський районний суд здійснив розгляд справи без оплати позивачем судового збору заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, з позовної заяви видно, що ТОВ «УЮТ- 2011» додає до заяви платіжне доручення на суму 1909,90 грн., що підтверджує сплату судового збору №24763 від 28.12.2020 року (а.с.2).

Окрім того, на а.с.3 наявний супровідний лист ТОВ «УЮТ- 2011», де відповідачем зазначена ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та вказано, що судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи підтверджені платіжним дорученням №24763 від 28.12.2020.

На а.с.11 наявне платіжне доручення від 28 грудня №24763 на суму судового збору 1909,90 грн. за позовом ТОВ «УЮТ-2011, однак єдиний унікальний номер справи у платіжному дорученні не зазначено.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони відповідачів про те, що надані позивачем докази сплати судового збору підтверджують його сплату в іншій цивільній справі, де відповідачем є інша особа, а саме ОСОБА_6 , яка також мешкає у будинку АДРЕСА_4 , однак в іншій квартирі - АДРЕСА_5 , що може свідчити про те, що позивач ТОВ «УЮТ-2011 звертався до суду з позовом не тільки до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а і до інших боржників будинку АДРЕСА_6 , та платіжні доручення по поданим позовам могли бути переплутані позивачем, на що суд першої інстанції не звернув уваги і належним чином не перевірив відомості про сплату судового збору у справі, що оскаржується.

При цьому, в мотивувальній частині рішення суд зазначив про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача 2481 грн. судового збору, а у резолютивній частині стягнув з кожного з відповідачів по 1051,00 грн., тобто у загальному розмірі 2 102 грн., меншому ніж зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на встановлені апеляційним переглядом обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині судового збору скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпункту1.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано до суду 04 січня 2021 року (відомості про те, що позовна заява надсилалась засобами поштового зв`язку відсутні), коли прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становив 2270 грн., отже позивачем при подачі позову повинен був сплачений судовий збір у розмірі не меншому за 2 270 грн., тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягненню з відповідачів на користь держави підлягає сплаті судовий збір, з кожного по 1 135 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач отримав апеляційну скаргу на рішення суду на електронну адресу 03.08.2023, проте відзив на апеляційну скаргу не подав, як і не подав доказів сплати судового збору по даній справі, тому судовий збір з відповідачів стягується на користь держави.

Доводи відповідачів про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів інфляційні збитки в розмірі 258,89 грн. та 3% річних в сумі 168,85 грн., оскільки в період ухвалення судового рішення діяла постанова КМУ від 05.03.2022 року №206, якою було встановлено, до припинення чи скасування воєнного стану в України заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, колегія суддів вважає необґрунтованими і їх відхиляє, з огляду на таке.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 24 лютого 2022 року було установлено , що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

З позовної заяви та наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних видно, що вони були нараховані відповідачам та стягнуті судом за період з 21.12.2017 по 10.03.2020 року, тоді, як Постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року набула чинності 24 лютого 2022 року, тобто судом стягнуто з відповідачів в порядку ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних, які були нараховані до введення воєнного стану в Україні.

Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно п.1 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судового збору з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року в частині стягнення з кожного з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ 2011» судового збору по 1051,00 грн. скасувати, ухвали у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу Товариством з обмеженою відповідальністю «УЮТ 2011» позову до суду судовий збір, з кожного по 1 135 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: