Дата документу 13.11.2023
Справа № 334/7385/23
Провадження № 2/334/2928/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.

за участю секретаря судового засідання Кириленка О.О.,

представника позивача, адвоката Трачук Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трачук Н.І. до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трачук Н.І. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від якого у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 04.11.2022 року по справі №334/4887/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. З 2021 року ОСОБА_3 навчається на денному відділенні очної форми навчання у фдбозво «російський державний університет правосуддя». Позивачка зазначає, що оплата сина навчання два роки проводилась нею, прохання про допомогу відповідач ігнорував. Відповідно до договору від 25.08.2021 року вартість навчання складає 256 200 рублів, з розрахунку 42 700 рублів за семестр. Вказує, що станом на теперішній час не. Сплачено 225 030 рублів, що за курсом на 24.08.2023 року складає 67 509, 00 грн., а тому вважає, що вправі вимагати від батька дитини відшкодування половини цих витрат у розмірі 33 754,50 грн.

На підставі зазначених обставин, просить стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат на дитину в сумі 33 754,50 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача - адвокат Трачук Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що дитина має отримувати освіту у цивілізований спосіб, на території України, а не на окупованій території, наявність ВНЗ якого документально не підтверджується. Вважає позов повністю необґрунтованим та просить суд відмовити у його задоволенні.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про надання позивачем оригіналів документів, долучених до позовної заяви.

В судовому засіданні клопотання відповідача було задоволено та зобов`язано надати оригінали документів в судове засідання.

26 жовтня 2023 року на виконання клопотання про надання оригіналів документів, позивачем через систему «Електронний суд» надіслано клопотання про долучення копій документів до матеріалів справи. В клопотанні позивач зазначила, що можливості надати оригінали документів у неї немає, оскільки пошта Криму з Україною не працює.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у статті 185 Сімейного кодексу України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 березня 2006 року. Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 04.11.2022 року по справі №334/4887/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини

Із пояснень представника позивача, адвоката Трачук Н.І., встановлено, що з 2021 року ОСОБА_3 навчається на денному відділенні очної форми навчання у фдбозво «російський державний університет правосуддя». На підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надані квитанції про оплату за навчання.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, звертає увагу на те, що саме на позивачці лежить обов`язок доказування тих обставин, на які вона покликається.

Так, ОСОБА_2 у своїй заяві від 26.10.2023 року зазначила про те, що вона не може надати оригінали документів, які підтверджують обставини, на які вона покладається в позовній заяві.

Тобто, задоволене клопотання відповідача про надання оригіналів документів не виконане.

Так, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні лише копії документів, а саме: договір №крф-279/21-фнп-псо(9) про освіту, довідка про зарахування, квитанції, що підтверджують оплату за навчання, однак такі документи жодного разу не були надані відповідачу та суду також на огляд, що ставить під сумнів існування таких.

Отже, на думку суду позивачка не надала належних та допустимих доказів, які би підтверджували обставини, на яких ґрунтується позовна заява.

Щодо самих витрат на навчання дитини, то суду не надано доказів того, що навчання пов`язане із певним розвитком здібностей дитини.

Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.

Суд також, вважає за необхідним, роз`яснити позивачу та її представнику, адвокату Трачук Н.І., що з 2014 року і по теперішній час АР Крим, Державою Україна визнана окупованою територією України, а російська федерація визнала АР Крим частиною своєї території та запровадила російське законодавство. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений згідно зі змістом відповідних нормативних актів, який триває і на теперішній час.

Процедура визнання в Україні іноземних документів про освіту здійснюється відповідно до Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в європейському регіоні (Лісабон, 11 квітня 1997 р.), ратифікованої Законом України від 03.12.1999 р. № 1273-ХІУ «Про ратифікацію Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в Європейському регіоні», міжнародних угод про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання, Порядку визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти та Порядку визнання в Україні документів про середню, середню професійну, професійну освіту, виданих навчальними закладами інших держав, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 р. № 504 «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 р. за № 614/27059.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу VI Порядків, компетентний орган приймає рішення про відмову у визнанні освітнього документа, якщо документ виданий освітньою установою, яка не є офіційно визнаною в системі освіти держави, в якій вона функціонує.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 9 Закону України 15 квітня 2014 року № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, документи у сфері освіти і науки, видані нелегітимними структурами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, є недійсними та не визнаються в Україні відповідно до чинного законодавства.

Доданий до матеріалів справи «ДОГОВОР №КРФ-279/21-ФНО-ПСО (9) об образовании г. Симферополь от 25 августа 2021 года» (викладено мовою оригіналу) не може бути визнаний судом належним доказом у справі.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до роз`яснення МОН від 09.04.2018 року, вступники з окупованих територій Донбасу і Криму, які хочуть здобути українську освіту, можуть вступити до переміщених або уповноважених закладів вищої освіти за спрощеною процедурою.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та не можуть бути судом задоволені.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184,185, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Трачук Н.І. до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.