Справа № 344/8613/22
Провадження № 22-ц/4808/381/23
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року позивач Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.02.2021 року по вул. Галицькій в м. Івано-Франківську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільно-страхова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «ПРОСТО-страхування», належного ОСОБА_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , та іншого транспортного засобу автобуса M3 SCANIA CR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3 , яким керував ОСОБА_4 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.03.2021 року встановлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , при цьому ходова частина автомобіля перебувала на час ДТП у технічно несправному стані (на задній осі встановлено шини різних моделей з різним малюнком протектора, що вплинуло на погіршення гальмівних властивостей та стійкості авто при застосуванні екстреного гальмування).

До позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник автобуса M3 SCANIA CR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 . І 24.12.2021 року йому було виплачено 19253,33 грн.

З урахуванням вимог ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також положення ст. 38.1.1 г) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР, вважає, що має право на стягнення з відповідача даної шкоди.

Зазначав також, що ПрАТ «ПРОСТО-страхування» намагалося здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення регресної вимоги від 11 січня 2022 року на адресу відповідача, однак останній не відреагував на це звернення.

Враховуючи зазначене, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати з виплати страхового відшкодування в розмірі 19253,33 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 19253,33 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріальнго та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

На його думку суд першої інстанції не взяв до уваги доводи, на які посилався відповідач в судовому засіданні. Зокрема, що у додатках до позовної заяви, а саме у ремонтній калькуляції вартості відновлювального ремонту визначена вартість замінних складових та ремонтних робіт скла вітрового, що в сукупності складає 9564 грн. Однак між місцем удару та вітровим склом існує велика неушкоджена ділянка автобуса, а в позовній заяві не міститься жодного фотодоказу, що підтверджує факт ушкодження вітрового скла. Також у звіті, який долучено до позовної заяви, подано неправдиві відомості зазначено, що рік випуску автобуса 2001, однак насправді рік випуску 1982. Відповідно, у розділі звіту «Опис об`єкту оцінки» вказано, що термін експлуатації автобуса складає 20,94 роки, тоді як дійсний термін - 38,19 років.

Також вказує, що VIN-номер автобуса було змінено, з огляду на що автомобіль з таким VIN-номером відсутній в базі виробника SCANIA.

Протокол огляду автомобіля здійснено 11.02.2021 року, а оцінка 09.02.2021 року. Тому незрозуміло, де саме перебував автомобіль протягом двох діб і хто відповідав за його збереження, чи не було пошкоджено його стан за цей період.

З наведених доводів не погодився із сумою матеріального збитку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ПрАТ «ПРОСТО-страхування» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, суд в повному обсязі з`ясував усі обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, об`єктивно та в повному обсязі дослідив надані сторонами докази, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, і ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає обставинам справи. Висновки скаржника щодо порушення вимог закону вважає безпідставними. Зазначає, що основні пошкодження автобуса мали місце з переду, зі сторони водія, що доводить пошкодження лобового скла. Оцінювач правомірно правів розрахунок на дату ДТП. А доводи апелянта про те, що такий міг отримати до моменту огляду додаткові пошкодження, нічим не підтверджені. Також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено дату випуску автобуса 2001 рік. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 5000 грн., на підтвердження чого подав відповідні документи.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.02.2021 року по вул. Галицькій в м. Івано-Франківську сталася ДТП за участю транспортного засобу марки ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільно-страхова відповідальність якого згідно полісу від 29.12.2020 року застрахована в ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 5), належного ОСОБА_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , та автобуса «M3 SCANIA CR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_3 , яким керував ОСОБА_4 .

11.02.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з повідомленням про страховий випадок (а.с. 6-9).

Згідно даних НПУ водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3.6, 12.1, 11.3 ПДР України (а.с. 11-14).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.03.2021 року звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою і закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 15-17). У вказаній ухвалі зазначено, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який порушив п.п. 1.2, 2.3 б), д), 11.2, 11.4, 12.1, 31.1, 31.4.5 г), 34.1.3 ПДР України, внаслідок чого пасажир отримала травми середньої тяжкості. При цьому органами досудового розслідування було встановлено та зазначено в обвинувальному акті, що ходова частина автомобіля марки ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувала на час ДТП у технічно несправному стані (на задній осі встановлено шини різних моделей з різним малюнком протектора), що вплинуло на погіршення гальмівних властивостей (збільшення гальмівного шляху) та стійкості авто при застосуванні водієм екстреного гальмування.

Обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставин, у вчиненому щиро розкаявся.

За результатами розгляду повідомлення водія автобуса «M3 SCANIA CR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , про подію ДТП та заяви власника автобуса ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування (а.с. 36) аварійним комісаром складено протокол огляду транспортного засобу (а.с. 29-32), отримано звіт про визначення вартості матеріального збитку від 17.12.2021 року (а.с. 18-28), складено Страховий Акт 24.12.2021 року (а.с. 40) і 24.12.2021 року ОСОБА_3 виплачено 19253,33 грн. страхового відшкодування (а.с. 41).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що на підставі п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» після виплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов до винної особи - водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки така визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. При цьому твердження ОСОБА_1 щодо незгоди із визначеною згідно звіту сумою матеріального збитку є голослівними. Доказів на спростування сказаного стороною позивача ним не подано.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що у безпосередньому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди перебуває наявність винних дій (бездіяльності) відповідача, що проявилися у порушенні Правил дорожнього руху, які спричинили пошкодження транспортного засобу «M3 SCANIA CR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме дій (бездіяльності), внаслідок яких ходова частина автомобіля марки ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувала на час ДТП у технічно несправному стані (на задній осі встановлено шини різних моделей з різним малюнком протектора), що вплинуло на погіршення гальмівних властивостей (збільшення гальмівного шляху) та стійкості авто при застосуванні водієм екстреного гальмування.

Позивачем надано суду докази, які підтверджують невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував відповідач, існуючим вимогам Правил дорожнього руху та наявності причинного зв`язку між цією невідповідністю та наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди.

Факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до відповідальності, і страховик сплатив страхове відшкодування.

Таким чином висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу є правильними.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з розміром страхового відшкодування, яке виплачено позивачем ОСОБА_3 .

Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що у ремонтній калькуляції вартості відновлювального ремонту визначена вартість замінних складових та ремонтних робіт скла вітрового в розмірі 9564 грн., однак вважає, що між місцем удару та вітровим склом існує велика неушкоджена ділянка автобуса, а в позовній заяві не міститься жодного фотодоказу, що підтверджує факт ушкодження вітрового скла.

Разом з тим, як вбачається з даних НПУ, у автобуса «M3 SCANIA CR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкоджена передня центральна частина, передня ліва частина (а.с. 13), а відповідно до копії Протоколу огляду транспортного засобу №150588 від 11.02.2021 року вітрове скло автобуса SCANIA тріснуло (а.с. 29). При цьому такі дані відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у звіті, який долучено до позовної заяви, зазначено, що рік випуску автобуса 2001, однак, насправді 1982, відповідно у розділі звіту «Опис об`єкту оцінки» вказано термін експлуатації автобуса 20,94 роки замість 38,19 років, то такі колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 рік випуску автобуса SCANIA CR 112Н10, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , - 2001, як і зазначено у звіті (а.с. 141).

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що VIN-номер автобуса було змінено, а автомобіль з таким VIN-номером відсутній в базі виробника SCANIA, оскільки такі теж нічим не підтверджені.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол огляду автомобіля здійснено 11.02.2021 року, а оцінка 09.02.2021 року, тому видається незрозумілим, де саме перебував автомобіль протягом двох діб і хто відповідав за його збереження, чи не було пошкоджено його в цей період, то колегія суддів зазначає наступне.

Автобус був оглянутий 11.02.2021 року (а.с. 29-30) відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оцінювач провів розрахунок матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу станом на 09.02.2021 року, тобто на дату ДТП, що відповідає нормам чинного законодавства. А посилання скаржника на те, що за вказаний період автомобіль міг теоретично отримати додаткові пошкодження не підтверджуються жодними доказами по справі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, та закон, який їх регулює, та, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року без змін.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Враховуючи залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з останнього на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Інтереси ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Синюк С.Л. на підставі ордеру, виданого адвокатським бюро «Синюк та партнери» на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.2020 року, відповідного договору (а.с. 48-51, 143). На підтвердження понесених витрат представник позивача надав опис робіт, виконаних адвокатом, копію рахунку-фактури №9 від 03.03.2023 року, платіжного доручення №479 від 03.03.2023 року, акту виконаних робіт від 14.03.2023 року, якими підтверджується факт сплати позивачем на користь адвокатського бюро «Синюк та партнери» 5000 грн. за надання юридичних послуг відповідно до договору від 02.01.2020 року.

Разом з тим колегія суддів вважає, що вказаний розмір витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції є завищеним, тому підлягає зменшенню.

Відповідно до частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Правова допомога адвоката під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції полягала тільки у підготовці відзиву на апеляційну скаргу. Згідно опису, наданого адвокатом, підготовка відзиву на апеляційну скаргу включає: визначення підсудності розгляду скарги, визначення складу учасників судового процесу, написання, підготовка, копіювання, зшивання та надсилання документів з додатками в суд та сторонам по справі, в разі необхідності участь в судових засіданнях, вартість однієї години роботи 600 грн., кількість годин 3,1, загальна вартість 2200 грн.

Інші роботи, вказані у описі виконаних робіт, загальною вартістю 2800 грн. (консультація позивача щодо порядку та строків надання правової допомоги адвокатом на зазначеній справі; підготовчі дії: з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує відповідач, збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики тощо) стосуються підготовки позовної заяви та розгляду справи у суді першої інстанції, тому не мають жодного відношення до розряду справи в суді апеляційної інстанції. Більше того, витрати за вказані юридичні послуги уже були стягнуті з відповідача на користь позивача в оскарженому рішенні, тому не можуть бути стягнуті знову.

А підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала визначення підсудності розгляду скарги, визначення складу учасників судового процесу, участі в судових засіданнях, тому такі витрати підлягають зменшенню до 1500 грн., які і слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (, юридична адреса: вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050) витрати по оплаті правової допомоги під час апеляційного розгляду справи в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 3 квітня 2023 року.