ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/518/21 Номер провадження 22-ц/814/2383/23Головуючий у 1-й інстанції Оболєнська С.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Дівіни Алли Альбертівни

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року, постановлене суддею Оболєнською С.А.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є пенсіонеркою за віком, має тяжке захворювання та потребує амбулаторного й стаціонарного лікування. При цьому розмір пенсії є незначним, у зв`язку з чим її матеріальне становище є скрутним, а її донька ніякої фінансової допомоги не надає, при цьому маючи змогу допомагати.

Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: її непрацездатність, скрутне матеріальне становище; відсутність інших джерел доходу, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) довічно, щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері, яка є непрацездатною, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту звернення до суду довічно.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач є непрацездатною, страждає рядом хронічних захворювань, отримує незначний розмір пенсії, тому потребує матеріальної допомоги від своєї повнолітньої дочки.

Враховуючи стан здоров`я відповідача, а саме те, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання непрацездатної матері довічно в розмірі 1/6 частини всіх доходів.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 адвокат Дівіна Алла Альбертівна, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції не було повністю з`ясовано обставину наявності у відповідача матеріальної можливості утримувати непрацездатну матір.

Окрім того, вважає недоведеною обставину щодо потреби позивача у матеріальній допомозі, оскільки ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, відносно якої 26.02.2019 укладено договір емфітевзису за умовами якого остання отримала одноразову виплату у розмірі 150000 грн.

Вказала, що сам факт непрацездатності матері не є безумовною підставою для виникнення обов`язку надавати їй матеріальну допомогу. Зазначила, що свідченням потреби в матеріальній допомозі є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Також зазначила, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 191 ч. 1 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, тому вищевказане положення закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а аліменти підлягають стягненню з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Окрім того, при розподілі судових витрат суд першої інстанції не врахував, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи та відповідно до чинного законодавства звільнена від сплати судового збору.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Токар О.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що положення ст. 202 СК України встановлюють обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Вказаний обов`язок не пов`язується з працездатністю дітей та можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Окрім того, доводи апеляційної скарги щодо отримання доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що позивач не потребує матеріальної допомоги.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Дівіної А.А. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому підтримала вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 18).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб виданого повторно, 04.12.1987 року зареєстровано шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 16).

Згідно актового запису про шлюб № 766 від 28.06.1992 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 238).

Стаття 1 Закону України «Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , тому в силу вищевказаних приписів законодавства є непрацездатною особою (т. 1, а.с. 12).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Чутівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком. За період з 01.01.2021 по 31.07.2021 позивачу виплачено пенсію на загальну суму 12468 гривень. При цьому розмір щомісячної пенсії з січня 2021 року по червень 2021 року становить 1769 грн., за липень 2021 року 1854 грн. (т. 1, а.с. 177).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4 кварталу 2020 по 1 квартал 2021 ОСОБА_1 має загальний розмір доходу 3247,38 грн. (т. 1, а.с. 215).

Відповідно до довідки УСЗН Полтавської РДА № 680 від 03.12.2021 ОСОБА_1 не отримує соціальну допомогу та не перебуває на обслуговуванні КУ «ЦНСП виконавчого комітету Чутівської селищної ради», що підтверджується довідкою № 03/552 від 18.11.2021 ( т. 2, а.с. 49-50).

ОСОБА_1 має захворювання: ІХС Дифузний кардіосклероз СН ІІА ФК ІІ, Гіпертонічна хвороба ст. ст. 3 ризик високий, ДР СТ СТ ДОІА нижніх кінцівок з больовим синдромом, розповсюдженим остеохондрозом хребта та потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, що підтверджується довідкою № 30 КНП «Чутівський центр ПМСД» від 08.02.2021 року (т. 1, а.с. 21).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за 2017-2022 роки дочці ОСОБА_1 ОСОБА_2 нараховано: за 2020 - 388730,48 грн.; 2021 - 615245,88 грн.; лютий 2022 - 0,00 грн., виплачено 18045,46 грн. доходу за грудень 2021 (т. 2, а.с.177-181).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 27.05.2022 ОСОБА_2 у лютому 2022 виплачено 18045,46 грн. страхової виплати (т. 2, а.с. 104, зворотня сторона).

З копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що вона з 1990 року по 2021 рік перебувала у трудових відносинах з різними установами, звільнена 19.11.2021 на підставі наказу Одеського національного медичного університету № 749-л (т. 2, а.с. 25, 83-85).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ № 529804 ОСОБА_2 має другу групу інвалідності (т. 2, а.с. 86; 107 (зворотня сторона)).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічний правовий висновок наведений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 року, справа №212/1055/18-ц.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо. Цей конституційний обов`язок отримує продовження в нормах сімейного законодавства, зокрема у гл. 17 Сімейного кодексу України "Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання".

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі, які підлягають дослідженню під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання непрацездатної матері.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи стан здоров`я відповідача та наявність у неї другої групи інвалідності прийшов до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходу.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з визначеним судом розміром аліментів з наступних підстав.

Судом першої інстанції вказано, що відповідач не позбавлена можливості працевлаштування, оскільки ст. 172 КЗпП передбачено обов`язок роботодавця надавати роботу особам з інвалідністю, а відповідач не надала доказів того, що вона за станом здоров`я не може працювати.

З даним висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України ««Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 є непрацездатною особою.

Окрім того, апеляційним судом враховано, що чоловік відповідача - ОСОБА_7 також є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою СМЕК № 523449 (т. 2, а.с. 86 (зворотня сторона), 106) та не працює, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки (т. 2, а.с. 153-157).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів, на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/8 частини з усіх видів її доходу.

Доводи апеляційної скарги, відносно того, що ОСОБА_1 не потребує матеріальної допомоги, оскільки отримала грошові кошти у сумі 150000 грн. згідно договору емфітевзису колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

До апеляційної скарги долучено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), відповідно до якого ОСОБА_1 передала право володіння та право цільового користування належною їй земельною ділянкою ОСОБА_9 . Пунктом 2.2 даного договору визначено, що за користування та передачу емфітевзисного права, встановлено одноразову виплату в розмірі 150000 грн. Власник стверджує, що зазначену суму 100000 грн. сплатив емфітевт готівкою до підписання цього договору.

Разом з тим, даний договір було укладено 26.02.2019, а з позовною заявою ОСОБА_1 звернулася 01.06.2021, тобто більше ніж через 2 роки після укладення даного договору, тому отримання суми коштів за договором емфітевзису у 2019 році не свідчить про відсутність потреби позивача у матеріальній допомозі доньки на час звернення до суду з позовом.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків з дня пред`явлення позову є обґрунтованими, оскільки положення глави 17 « Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання» Сімейного кодексу України не передбачає стягнення аліментів у даній категорії справ з дня подачі позову.

Таким чином, аліменти належить стягувати з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто з 20.04.2023 року.

Окрім того, судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю 2 групи, звільнена від сплати судового збору, тому оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача судового збору є незаконним та підлягає скасуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Статтею 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що сторони у справі відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, тому судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Дівіни Алли Альбертівни задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері, яка є непрацездатною, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 20.04.2023 і довічно.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: О. О. Панченко

Т. В. Одринська