1Справа № 335/8467/21 2/335/87/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

представника позивача Працевитого Г.О.,

представника відповідача Якушева С.О.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.01.2021 року позивач ОСОБА_1 отримав позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якій представник Банку зазначає, що 06.06.2019 року між Банком та позивачем було укладено кредитний договір на підставі заяви б/н від 06.06.2019 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, за яким Банк просить стягнути з ОСОБА_1 - 666 096,57 грн.

Банком стверджується, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, Анкету-заяву від 06.06.2019 року про приєднання до банківських послуг, або будь- які інші документи, позивач не підписував.

17.06.2021 року представник Банку надав суду відзив на позов в якому вказує, що Анкета-заява від 06.06.2019 року підписана ПриватБанком та ОСОБА_1 має правовий статус електронного документу, тобто ця анкета-заява підписана клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті) - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа створює цифровий підпис.

Разом з цим, позивач наголошує, що Анкету-заяву від 06.06.2019 року про приєднання до банківських послуг він не підписував.

Підпис, зазначений в заяві-анкеті від 06.06.2019 року є однаковим на кожному листі, та скоріше за все оригіналу вказаної анкети в банку немає, а сам підпис ОСОБА_1 був скопійований Банком самостійно з електронного файлу та розміщений на вказаній анкеті.

Звертає увагу, що до 17.12.2019 року законодавством не було передбачено можливості підписання договорів з банками за допомогою електронного сенсорного пристрою із сенсорним екраном (планшету), а тому спірний договір від 06.06.2019 року укладений за допомогою такого засобу підписання не можна вважати підписаним, в зв`язку з чим такий договір є нікчемним в силу ч. 2 ст. 1055 ЦК України.

Зазначає, що в редакції законодавства, яке діяло 06.06.2019 року, тобто на дату підписання Анкети-заяви від 06.06.2019 року було передбачено лише підписання договорів або в письмовому вигляді, шляхом проставлення власного підпису на паперовому екземплярі договору, в порядку Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг», або шляхом використання електронного цифрового підпису (за допомогою електронного підпису у вигляді сертифікату).

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, Анкета-заява від 06.06.2019 р. не могла бути підписаною за допомогою проставлення свого підпису у відділенні банку на планшеті, а тому така Анкета-заява, яка по суті складає кредитний договір між банком та споживачем, є недійсною (нікчемною).

В зв`язку з недійсністю Анкети-заяви від 06.06.2019 року, незаконними також є всі дії банку щодо нарахування позичальнику відсотків, штрафів та комісій за кредитом, оскільки вони були нараховані на підставі умов, які не були погоджені з Позичальником.

Оскільки позивач не підписував Анкету-заяву від 06.06.2019 року, а тому- відповідно, не погоджував (акцептував) Умови, Правила та Тарифи, що розміщені на сайті банку.

Оскільки кредитний договір/анкета-заява № б/н від 06.06.2019 року не укладався та не підписувався позивачем, такий договір є недійсним в порядку ст.ст. 203, 215 ЦК України.

З Паспортом споживчого кредитування та Тарифами Банку ОСОБА_1 не ознайомлювався, відповідно жодного підпису в підтвердження ознайомлення з вказаними паспортом та тарифами не проставляв ні шляхом власноручного підписання на паперовому документі ні за допомогою цифрових або електронних засобів.

Позивач зазначає, що він не заперечує щодо користування карткою. Проте, користувався ще з 2018 року на підставі договору карткового рахунку. Дії щодо нарахування відсотків, комісій, пені та штрафів з боку Банку є незаконними, адже були зроблені в односторонньому порядку, що повністю не свідчить про визнання таких змін позичальником.

Посилаючись на зазначене позивач відповідно до уточнених позовних вимог просив суд:

1) визнати кредитний договір від 06.06.2019 року разом з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року, підписану від імені ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк»;

2) визнати недійсним паспорт споживчого кредитування від 06.11.2019 року підписаний від імені ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк»;

3) визнати незаконними дії відповідача в частині нарахування за кредитним договором від 06.06.2019 року відсотків, комісії, пені та штрафів.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Якушева С.О. із позовом не погодився, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року та Паспорт споживчого кредитування/Тарифи Банка від 06.11.2019 року підписані ПриватБанком та ОСОБА_1 до прийняття та набрання чинності Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою НБУ від 13.12.2019 року № 151. У Паспорті споживчого кредитування вказані умови кредитування.

Однак, це не означає, що вищевказані документи (анкета-заява, паспорт) є нікчемними, нечинними або недійсними, бо АТ КБ «ПриватБанк» на час підписання сторонами цих документів (06.06.2019 року та 06.11.2019 року) діяв у межах та відповідності до вимог чинного на той час законодавства України.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року та Паспорт споживчого кредитування/Тарифи Банка від 06.11.2019 року підписані ПриватБанком та ОСОБА_1 мають правовий статус електронного документу, тобто ця анкета-заява та паспорт підписані клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті) банка це електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа створює аналог власноручного підпису, який нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності ще 30.09.2015 року, зокрема з якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Звертає увагу суду на те, що на кожній з 3-ох (трьох) сторінок Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року зазначено, що при використанні ним електронного підпису чи іншого аналогу власноручного підпису для підписання Анкети-заяви така підпис прирівнюється до його власноручного підпису. Зазначає, що вказане відповідає пунктам 3, 5, 7 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 9, 13 Закону України «Про споживче кредитування».

В підтвердження прийняття ОСОБА_1 пропозиції Банка щодо укладання та погодження всіх умов кредитного договору надають виписку за договором.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дії банка з приводу нарахування за кредитним договором від 06.06.2019 року відсотків, комісії та неустойки вважають подібний спосіб захисту не ефективним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки нарахування банком за кредитним договором від 06.06.2019 року відсотків, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному порядку, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

21.09.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позов з доданими до нього матеріалами.

06.12.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 17.01.2022 року прийнято позовну заяву (уточнену) в редакції від 06.12.2021 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені та детально оголошені представником позивача в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву та детально викладених в промові представника в судовому засіданні.

Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим оформив анкету - заяву б/н від 06.06.2019 року на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Крім того, 06.11.2019 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, отримав картку типу: Преміальна картка World Elite кредитний ліміт до 400 000 грн.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року та Паспорт споживчого кредитування/Тарифи Банка від 06.11.2019 року підписані ПриватБанком та ОСОБА_1 мають правовий статус електронного документу, тобто ця анкета-заява та паспорт підписані клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті) банка це електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа створює аналог власноручного підпису, який нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

До відзиву на позовну заяву банк подав до суду електронні копії, засвідченні електронним цифровим підписом представника банку, зокрема: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2019 року та паспорт споживчого кредиту від 06.11.2019 року, довідки банку щодо строку дії кредитних карток ОСОБА_1 та змін умов кредитування/розміру кредитного ліміту.

Також представником відповідача надана, банківська виписка за договором за період з 07.11.2019 року по 19.01.2021 року, з якої слідує, що користування встановленим кредитним лімітом відбулося вже після підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредитування.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законами, іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину (подібний висновок висловлений Верховний Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 143/228/17, провадження № 61-31586св18).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року має застереження ОСОБА_1 про те, що при використанні ним електронного підпису чи іншого аналогу власноручного підпису для підписання Анкети-заяви така підпис прирівнюється до його власноручного підпису.

Пунктами 3, 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» дані визначення поняттям, а саме:

3) електронна форма представлення інформації - спосіб документування інформації, що означає створення, запис, передачу або збереження інформації у цифровій чи іншій нематеріальній формі за допомогою електронних, магнітних, електромагнітних, оптичних або інших засобів, здатних до відтворення, передачі чи зберігання інформації. Електронною формою представлення інформації вважається документування інформації, що дає змогу її відтворювати у візуальній формі, придатній для сприйняття людиною;

5) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

7) електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ст.ст. 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, то він має електронну форму.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, ще електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акценту) другою стороною.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В підтвердження прийняття ОСОБА_1 пропозиції банка щодо укладання та погодження всіх умов кредитного договору відповідачем надана виписка за договором. Факт отримання та користування грошовими коштами ОСОБА_1 не спростовано.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка за кредитним договором є належним та допустимим доказом, бо виписка є первинним бухгалтерським документом. Так, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5.

Отже, відповідач діяв у відповідності до вищевказаних норм права та уклав з ОСОБА_1 06.06.2019 року кредитний договір, який є обов`язковим до виконання.

ОСОБА_1 користувався коштами банку та здійснював погашення заборгованості за договором, чим підтверджував та розумів своє зобов`язання перед банком, що свідчить про виконання угоди сторонами, а тому підписання Анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту за допомогою факсимільного відтворення його підпису за обставин цієї справи не свідчить про їх недійсність, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору від 06.06.2019 року разом з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.06.2019 року, визнання недійсним паспорту споживчого кредитування від 06.11.2019 року.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дії банка з приводу нарахування за кредитним договором від 06.06.2019 року відсотків, комісії та неустойки, то суд погоджується з доводами відповідача, про те, що подібний спосіб захисту не є ефективним та не підлягає задоволенню.

Так, у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року справа № 320/8618/15-ц провадження № 61-4393сво18 зазначено, що у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції на тіло кредиту по кредитному договору, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Таким чином, нарахування банком за кредитним договором від 06.06.2019 року відсотків, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права позивача і позовна вимога про визнання незаконними дії банка щодо нарахування цих платежів/сум не є ефективним способом захисту, а тому в задоволені цих позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 28.04.2023 року.

Суддя Ю.В. Геєць