РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/187/23

27 квітня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л.А.

з участю секретаря Мельник Р.М.

за участю учасників справи:

позивача не з`явився

представник позивача не з`явився

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06 вересня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини остаточно припинені, сторони не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають і збереження шлюбу є формальністю та суперечить інтересам позивача.

Також вказує, що проживає з дітьми окремо від відповідача, яка лишила його з дітьми, не проживає з ними та не надає допомоги на їх утримання дітей і діти перебувають на повному його утриманні.

Просить розірвати шлюб, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2833 грн на кожну дитину щомісячно, залишити неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 30.01.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористалась.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, представником позивача адвокатом Новаком Миколою Анатолійовичем, подано до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд спри без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

06 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб №221.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.08.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис про народження №275.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 28.07.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис про народження №268.

Із довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 26.10.2021 вбачається, що позивач з 20.02.2001 зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної зави також вбачається, що неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом із позивачем.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб, доказів іншого суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що у відповідності до положень ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення.

При цьому суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб

Відтак, позов ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд враховує наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд враховує, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків.

Разом з тим, відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків тау будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка немає достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Відтак, визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей та враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2833 грн щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину, є обґрунтованим і вказаний розмір аліментів не буде надто обтяжливим для відповідача.

При цьому суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб

Відтак, позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Позивач звернувся до суду з позовом 20.01.2023 року, що підтверджується відміткою на позовній заяві, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.

Щодо вимоги про залишення неповнолітніх дітей з батьком, то суд враховує таке.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

При цьому, визначення місця проживання дитини та залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком не є тотожними поняттями.

Разом з тим судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнала, про що подала письмову заяву, у якій просить позов задоволити, що свідчить про відсутність спору про визначення місця проживання дітей.

Відтак, суд дійшов висновку, що неповнолітніх дітей необхідно залишити з батьком, проти чого сторони не заперечують, а тому вимога щодо залишення дітей з батьком підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено 1073,60 грн. судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією від 19.01.2023 №0.0..1.

Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 536,80 грн., а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Крім того, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, а відповідач позовні вимоги визнала, то суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис про шлюб №221.

Неповнолітніх дітей, синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити з батьком ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2833 /дві тисячі вісімсот тридцять три/ гривні на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 січня 2023 року та до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету судовий збір у розмірі 536 /п`ятсот тридцять шість/ гривень 80 копійок, сплачений згідно квитанції від 19.01.2023 №0.0..1. при поданні позовної заяви до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 /п`ятсот тридцять шість/ гривень 80 копійок витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 536 /п`ятсот тридцять шість/ гривень 80 копійок судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач:

ОСОБА_2 (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне рішення складено

27 квітня 2023 року.

СуддяЛ. А. Грипіч