П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року місто Київ

справа № 369/4378/22

провадження№22-ц/824/4284/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.; визнати за ним право власності на частину житлового будинку загальною площею 497,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 та на частину земельних ділянок під ним площею 0,0396 га, кадастровий номер :01:019:5050, та площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:019:5051, із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 березня 2008 року. В 2015 році відповідачем за кошти позивача було придбано спільне майно об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку під ним площею 0,0770 га.

В наступному за кошти позивача житловий будинок був повністю побудований та введений в експлуатацію, за відповідачем було зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 497,5 кв.м. та видане відповідне свідоцтво. В 2015 році відповідач здійснила поділ земельної ділянки на дві нові земельні ділянки.

У 2021 році на земельній ділянці :01:019:5051 за кошти позивача було побудовано ще один житловий будинок загальною площею 174 кв.м.

11 серпня 2017 року за кошти позивача відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.

Оскільки майно було придбане в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити майно шляхом визнання за ним частки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, не забезпечив йому можливість надання доказів, що призвело до порушення норм матеріального права. Вважає, що судом помилково було встановлено неможливість поділу майна подружжя, оскільки відсутність актуальної інформації з державного реєстру не може свідчити про відчуження цього майна на користь третіх осіб, а суд не мав права ґрунтувати рішення на припущеннях, оскільки це суперечить ст.264 ЦПК України.

Суд першої інстанції не вимагав у позивача інформації з державного реєстру та пред`явлення оригіналів документів, про ухвалене рішення та про судове засідання від 12 жовтня 2022 року суд позивача не повідомив, на сайті суду повідомлення про судовий розгляд або виклик до суду не публікувалися.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалася.

15 лютого 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про визнання вимог ОСОБА_1 , викладених у позові, оскільки у період шлюбу за спільні кошти нею з ОСОБА_1 було набуте нерухоме майно, про поділ якого просить позивач, а саме будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з будинку загальною площею 497,5 кв.м. та двох земельних ділянок під ним площею 0,0396 на, кадастровий номер :01:019:5050, площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:019:5051; квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м. Від рівності долей позивач не відступає, тому з вимогами позивача вона згодна. У заяві зазначає, що приймати участь у судових засіданнях вона не вважає за необхідне, а тому просить суд розглянути справу у його відсутність

В судовому засідання 15 лютого 2023 року суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачкою ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 , оскільки визнання позову відповідача порушує права та інтереси інших осіб, а саме ОСОБА_4 , на користь якої з ОСОБА_2 за рішенням суду стягнуті кошти. Постановлена судом ухвала про відмову у прийнятті визнання позову занесена до протоколу судового засідання.

Крім того, в цей же день, 15 лютого 2023 року, ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання, ОСОБА_4 залучено до участі в справі як третю особу.

В судові засідання, призначені на 22 березня 2023 року, 29 березня 2023 року ОСОБА_2 не з`явилася.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, після оголошеної в судовому засіданні 22 березня 2023 року перерви, в судове засідання, призначене на 29 березня 2023 року, не з`явився.

Представник ОСОБА_4 адвокат Лаухіна В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін. В судовому засіданні пояснила, що на дві земельні ділянки та житловий будинок по АДРЕСА_2 накладено арешт з метою забезпечення позову ОСОБА_4 у справі № 369/6092/20 . Представник третьої особи вважає, що метою заявленого позову є зменшення частки майна боржника - відповідачки ОСОБА_2 , на яке може бути звернуто стягнення в рамках примусового виконання рішення суду.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч., ч.1, 3, 5, 6 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду ( ст.130 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (п.п1, 2 ч.2 ст.223 ЦПК України).

У справі, що переглядається, про засідання суду, призначене на 12 жовтня 2022 року, позивач належним чином не повідомлений. Доказів направлення позивачеві судової повістки або повідомлення про призначення розгляду справи на 12 жовтня 2022 року та її отримання позивачем матеріали справи не містять.

За таких обставин наявні підстави вважати, що судом першої інстанції не дотримані положення ч.5 ст.128 ЦПК України.

Тобто, позивач не був належним чином повідомлений про місце, дату і час засідання суду судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No.2), №38789/04, параграф 23, ЄСПЛ, від 8 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судових розгляд становить фундаментальний принцип.

Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щодо мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, параграф 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Враховуючи наведене, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Установлено, що 1 березня 2008 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складений актовий запис № 275. Шлюбу на даний час не розірваний.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано 11 серпня 2017 року квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 28,7 кв.м., загальною площею 47,7 кв.м.; 9 лютого 2015 року об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме житловий будинок (готовністю 92%) загальною площею 490,3 кв.м.; що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0770 га, кадастровий номер :01:019:0032; 9 лютого 2015 року земельну ділянку, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:019:0032.

Що стосується квартири, то квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 7 квітня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. За цим договором ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 . У пункті 5.5. договору зазначено, що грошові кошти, які ОСОБА_2 витрачає на придбання вказаного нерухомого майна, є її особистою приватною власністю, придбана квартира також буде її особистою приватною власністю ( а.с.5-6).

9 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 придбала об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Об`єкт незавершеного будівництва складається з: житлового будинку (готовність 92%) загальною площею 490,3 кв.м.; вбиральні, погріба, свердловини, гаража, огорожі. Об`єкт знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0770 га, кадастровий номер :01:019:0032 (а.с.7).

На житловий будинок загальною площею 497,5 кв.м., житловою площею 143,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , державним реєстратором реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Ходаківською С.В. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності від 21 липня 2015 року( а.с.9).

9 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбала земельну ділянку, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:019:0032)

На земельну ділянку площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:019:5051, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Кулик В.О. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 від 10 жовтня 2015 року (а.с.10).

На земельну ділянку площею 0,0396 га, кадастровий номер :01:019:5050, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Кулик В.О. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 10 жовтня 2015 року (а.с.11).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на ім`я ОСОБА_2 зареєстровані: земельна ділянка кадастровий номер :01:019:5050, право власності на яку зареєстровано 6 жовтня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 10 жовтня 2015 року; земельна ділянка кадастровий номер :01:019:5051, право власності на яку зареєстровано 7 жовтня 2015 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 від 10 жовтня 201 року; житловий будинок, загальною площею 497,5 кв.м, житловою площею 143,7 кв.м., право власності на який зареєстровано 9 лютого 2015 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 21 липня 2015 року; квартира, загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 28,7 кв., що розташована за адресо: АДРЕСА_3 ( а.с.65-68).

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на обставини, які б давали підстави вважати його права на володіння, користування або розпорядження майном порушується, не визнається або оспорюється відповідачкою ОСОБА_2 , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі, не посилався. Свої вимоги щодо порушення, невизнання або оспорення його прав з боку відповідача не обґрунтував.

Належних та допустимих доказів на підтвердження існування фактів позбавлення відповідачкою позивача можливості здійснювати своє право володіння та користування спірним майном, останнім, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано. Зміст заяви ОСОБА_2 , яку вона направила до апеляційного суду, не свідчить про невизнання нею прав ОСОБА_1 на це майно.

Окремо слід зазначити, що на об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:5051, земельну ділянку кадастровий номер :01:019:5050, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:019:0032, накладено арешт на підставі ухвали Київського апеляційного суду, провадження № 22-з/824/1022/2021, що відображено в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

У постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц зазначено, що «згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного судочинства є добросовісність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом».

Отже, зважаючи на недоведеність позивачем порушеного, невизнаного або оспорюваного права на володіння та користування спільним майном подружжя, та враховуючи факт накладення арешту на частину майна, а саме, житловий будинок і дві земельні ділянки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя- доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус