Справа № 344/2603/19
Провадження № 2/344/191/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13 листопада 2006 року, згідно з договором купівлі-продажу, він придбав 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира належить йому на приватної власності та зареєстрована Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 05.01.2007 року. Господарська будівля (літня кухня), розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_2 . 04 вересня 2018 року підприємцем ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на господарську будівлю (літню кухню). У технічному паспорті згідно схематичного плану розташовані наступні будівлі та споруди: квартира АДРЕСА_3 , фіртка № 1, огорожа № 2. 06 вересня 2018 року комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Надвірнянської районної ради було проведено технічний огляд на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству. За наслідками обстеження самочинно побудованої літньої кухні порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено. Дана будівля була побудована ще задовго до його придбання квартири та була передана йому у користування продавцем ОСОБА_5 . З моменту купівлі квартири, тобто з 2006 року та по сьогоднішній день він користування будівлею літньої кухні він здійснює добросовісно, постійно та відкрито. Факт користування господарською будівлею (літньою кухнею) більше десяти років. Самочинно збудована господарська будівля (літня кухня) виконана без отримання відповідної декларації на початок будівництва, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, що підтверджується звітом технічного обстеження. Оскільки у попередньої власниці на час продажу домогосподарства були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на літню кухню, то вона не мала змоги відчужити на його користь вище зазначену будівлю. У зв`язку з чим у нього відсутня інша змога узаконити дану будівлю, окрім звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Відтак, позовними вимогами позивач просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - господарську будівлю (літню кухню), розташовану по АДРЕСА_2 , яка складається з одної кімнати площею 7,7 кв.м.

Представник відповідача - Івано-Франківської міської ради подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що за відсутності належних та допустимих доказів введення спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію відсутніми є будь-які підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване майно, оскільки ні нормами ЦК України, ні іншими нормативно-правовими актами така можливість не врегульована. Зі змісту ст. 331 та ст. 376 ЦК України вбачається можливість визнання права власності на самочинне будівництво виключно за особою, яка створила майно. Натомість в позові вказано, що господарська будівля (літня кухня), розташована по АДРЕСА_2 збудована попередніми власниками домогосподарства а не позивачем. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів не вбачається що позивач у встановленому порядку звертався до компетентних органів в цілях введення об`єкта в експлуатацію та оформлення права власності на об`єкт самочинного будівництва, у зв`язку з чим відсутнім є спір про право.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позов. В подальшому не прибув у судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував позовні вимоги. В подальшому не прибув у судове засідання, подавши письмовий виступ у судових дебатах, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено матеріалами справи, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 купили в рівних долях по 1/2 частині у ОСОБА_5 квартиру під АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13147726 від 05.01.2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належить по 1/2 частині квартира під АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Позивачем до позовної заяви долучено копію технічного паспорта на будинок -літня кухня, виготовлений суб`єктом господарювання підприємцем ОСОБА_4 , у якому згідно схематичного плану розташовані наступні будівлі та споруди: квартира АДРЕСА_3 , фіртка № 1, огорожа № 2 (а.с. 8-11).

Також на обґрунтування позовних вимог позивачем долучено Звіт про проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству, виготовлений комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Надвірнянської районної ради. На основі проведеного огляду визначено категорію технічного стану будівлі літньої кухні домоволодіння. по АДРЕСА_1 як «1», а це означає, що в цілому будівля літньої кухні знаходиться в доброму стані, тобто конструктивні елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. За експлуатаційними якостями конструкції відповідають категорії технічного стану «1», але мають місце дефекти та пошкодження, які можуть знизити довговічність конструкцій, що в конкретних умовах експлуатації не обмежує використання об`єкту за визначеним призначенням. Потрібні заходи захисту конструкцій та дотримання встановлених вимог щодо їх використання. Порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено (а.с. 12-20).

За Звітом № 006/01-19 про незалежну оцінку будівлі літньої кухні літ. «Б» загальною площею 7,7 м.кв., виготовленим суб`єктом оціночної діяльності підприємцем ОСОБА_7 , вірогідна ринкова вартість нежитлового приміщення на 29.01.2019 року складає 75 349,00 гривень (а.с. 22-51).

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно із ч 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас, згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 910/2939/19 висловив таку правову позицію: «зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

Як слідує з матеріалів справи, господарська будівля (літня кухня), розташована по АДРЕСА_2 є самочинно збудованою. Спірне приміщення у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймались, даних щодо звернення позивача до компетентних органів стосовно узаконення самочинно збудованої літньої кухні, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання матеріали справи не містять.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

У пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження №14-445цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного, що зазначено у пункті пунктах 6.31-6.33 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 947/22831/19, провадження № 61-9616св20.

Отже, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: завершення будівництва; прийняття до експлуатації; державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17, звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Тобто, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності доказів про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, однак в даній справі відсутні докази того факту, що позивач звертався до компетентних державних органів для вирішення питання про узаконення самочинного будівництва.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. 376 ЦК України, 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2023 року.