Справа № 524/4498/22
Провадження №2/524/1426/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю прокурора Чуйка Д.М., представника позивача Свириденка О.М., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центр спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Полтавська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, - ОСОБА_3 , про витребування майна від добросовісного набувача.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 2009 року, зареєстрованого за № 4187, Державною іпотечною установою придбано у ТОВ «МЖК Житлобуд» квартиру АДРЕСА_1 , яка в подальшому безоплатно передана Службі безпеки України.

У 2010 році зазначена квартира у статусі службової надана ОСОБА_3 , проте у 2014 році виключена з числа службових житлових приміщень без дотримання процедури, передбаченої Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України № 792 від 06 листопада 2007 року, а саме без погодження з житлово-побутовою комісією Центрального Управління Служби безпеки України, яке має бути затверджене заступником Голови СБУ.

ОСОБА_3 видано ордер №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року на спірну квартиру, а у подальшому він отримав її у власність шляхом приватизації і у жовтні 2017 року відчужив за договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 серпня 2019 року у справі № 524/6324/17, яке набрало законної сили, задоволено позовну заяву військової прокуратури Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі СБУ, 5 Управління «Міжвідомчий центр спеціальної підготовки» Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22 серпня 2014 року № 463 «Про виключення з числа службових приміщень квартири АДРЕСА_2 », визнано недійсним та скасовано ордер на жиле приміщення №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року, виданий ОСОБА_3 на вказану квартиру, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 10 березня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_3 .

З огляду на вказане Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, як власник комунальної квартири, та СБУ в особі 5 Управління «Міжвідомчий центр спеціальної підготовки» Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ, як орган, за яким спірна квартира закріплена як службова, мають право витребувати її від добросовісного набувача ОСОБА_2 , оскільки вона вибула з комунальної власності незаконно, внаслідок порушення вимог законодавства, що встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 серпня 2019 року у справі № 524/6324/17.

Органами, в інтересах яких прокурор звертається до суду у цьому позові, не вжито заходів щодо захисту порушених інтересів держави, які полягають у поверненні спірного нерухомого майна до належного житлового фонду.

Спірна квартира передана в управління Службі безпеки України, а рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської радивід 04 грудня 2009 року №880 її закріплено за Службою безпеки України в особі 5 Управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки), як службову. Проте, ані Службою безпеки України, ані 5 Управлінням (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) не вживалися заходи щодо повернення спірної квартири до сфери управління Служби безпеки України, зокрема, відомчого житлового фонду.

Зазначає, що Кременчуцька міська рада, будучи обізнаною про наявність порушень інтересів держави, незаконного вибуття житлової квартири з комунальної власності, не вживає заходів щодо усунення порушень та повернення квартири в комунальну власність. Крім того, після розгляду листів прокуратури, надісланих в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Кременчуцька міська рада самостійно не вжила заходів щодо повернення спірної квартири до комунальної власності та запропонувала прокуратурі звернутися до суду з метою відновлення порушеного права Кременчуцької міської територіальної громади.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просить витребувати на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області житлову квартиру АДРЕСА_2 з приватної власності добросовісного набувача ОСОБА_2 та скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинського О.Ю. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука 25.08.2022 року позовну заяву повернуто прокурору на підставі пункту 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2023 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 07.07.2023 року ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25.08.2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука суду від 21.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

23.05.2023 року представником Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подані письмові пояснення, у яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04.12.2009 № 880 житлову квартиру АДРЕСА_2 закріплено за Службою безпеки України в особі 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки), як службову. Рішенням Кременчуцької міської ради від 29.05.2012 року прийнято вказану квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.01.2010 № 4 зазначена квартира у статусі службової надана ОСОБА_3 .В подальшому рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 463 від 22.08.2014 спірна квартира виключена з числа службових житлових приміщень, закріплених за СБ України в особі 5 управління (Міжвідомчий центр соціальної підготовки). На підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_3 видано ордер №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року на спірну квартиру, а у подальшому він отримав її у власність.Під час розгляду Автозаводським районним судом міста Кременчука справи № 524/6324/17 ОСОБА_3 продав спірну квартиру ОСОБА_2 .

Враховуючи, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 серпня 2019 року у справі № 524/6324/17, визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22 серпня 2014 року № 463 «Про виключення з числа службових приміщень квартири АДРЕСА_2 », визнано недійсним та скасовано ордер на жиле приміщення №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року, виданий ОСОБА_3 на вказану квартиру, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 10 березня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_3 спірна квартира повинна належати на праві комунальної власності Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області та закріплена за Службою безпеки України 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки), як службова.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор Чуйко Д.М. позов підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у позові, оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно вибула з володіння власника Кременчуцької міської ради.

Представник 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центр спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України ОСОБА_4 просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Зазначає, що спірна квартира має статус службової.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову. Долучена письмова промова у судових дебатах.

Представники Служби безпеки України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились. Зазначає, що спірна квартира має статус службової.

Суд, вислухавши прокурора, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 2009 року, зареєстрованого за № 4187, Державною іпотечною установою придбано у ТОВ «МЖК Житлобуд» квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04.12.2009 № 880 житлову квартиру АДРЕСА_2 закріплено за Службою безпеки України в особі 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки), як службову.

Актом прийому-передачі квартир від 27.04.2010 Державною іпотечною установою вищевказана житлова квартира безоплатно передана Службі безпеки України.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.01.2010 № 4 «Про надання житлової площі громадянам за рахунок придбаних квартир Державною іпотечною Установою в м. Кременчуці» зазначена квартира у статусі службової надана ОСОБА_3 .

Рішенням Кременчуцької міської ради від 29.05.2012 року прийнято вказану квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука.

22.08.2014 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради прийняв рішення № 463, яким виключив спірну квартиру з числа службових та видав розпорядження комунальному підприємству «Квартирне управління» надати ОСОБА_3 ордер на склад сім`ї з трьох осіб.

На підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_3 видано ордер №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року на спірну квартиру.

10 березня 2015 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру на своє ім`я серії НОМЕР_1 .

У серпні 2017 року заступник військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5-е управління «Міжвідомчий центр спеціальної підготовки» Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітета, ордера та свідоцтва про право власності на квартиру (справа № 524/6324/17).

23 жовтня 2017 року ОСОБА_3 продав спірну квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинським О.Ю.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 серпня 2019 року у справі № 524/6324/17, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року, задоволено позовну заяву військової прокуратури Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі СБУ, 5 Управління «Міжвідомчий центр спеціальної підготовки» Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22 серпня 2014 року №463 «Про виключення з числа службових приміщень квартири АДРЕСА_2 », визнано недійсним та скасовано ордер на жиле приміщення №18 серії «Д» від 15 вересня 2014 року, виданий ОСОБА_3 на вказану квартиру, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 10 березня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, зроблено висновок, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Суд враховує, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2009 року, зареєстрованого за № 4187, за яким Державною іпотечною установою придбано у ТОВ «МЖК Житлобуд» квартиру АДРЕСА_1 , вартість вказаної квартири згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності становить 543 388 грн.

Станом на день розгляду справи судом ринкова вартість квартири становить 3 408 237,35 грн. що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.07.2022 року.

Є очевидним, що ОСОБА_2 укладаючи договір купівлі-продажу від 23.10.2017 року згідно якогоціна продажу спірної квартири становить 99 600 грн., не могла не усвідомлювати, що майнові права на спірну квартиру відчужуються за ціною у багато разів нижчою за ринкову.

Таким чином, ОСОБА_2 , зважаючи на ціну продажу спірної квартири, не може вважатися добросовісним набувачем.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідне положення містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 .

З урахуванням наведеного до спірних правовідносин застосовуються положення статті 387 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 приймала участь у розгляді справи за позовом заступника військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5-е управління «Міжвідомчий центр спеціальної підготовки» Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, ордера та свідоцтва про право власності на квартиру (справа № 524/6324/17), а отже була обізнана про незаконне набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, але жодних дій для захисту своїх прав з моменту винесення рішення суду не вживала.

Відтак, враховуючи вищезазначене Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, як власник комунальної квартири АДРЕСА_2 , має право витребувати спірну квартиру з володіння ОСОБА_2 , оскільки вказана квартира має статус службової та вибула незаконно з комунальної власності, внаслідок порушення вимог законодавства, що встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.08.2019 по справі № 524/6324/17, яке набрало законної сили.

Суд вважає, що в даному випадку витребування майна з володіння ОСОБА_2 не буде для неї надмірним тягарем, зважаючи на ціну придбаного майна.

Посилання представника відповідача, що прокурор не мав права звертатися до суду з позовом в інтересах Кременчуцької міської ради суд знаходить безпідставними, вказаному надана оцінка Верховним Судом у постанові від 07 липня 2023 року.

Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано статтею 131-1 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру». Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено статтею 56 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прокурор послався на те, що вказані органи не вжили вчасних необхідних заходів щодо захисту інтересів держави, відновлення законності і справедливості, відшкодування збитків, зокрема щодо витребування квартири у добросовісного набувача.

Суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду, що прокурором належним чином обґрунтовано підстави представництва держави у суді в особі Служби безпеки України, 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центр спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області; дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви прокурору з підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону до ОСОБА_2 про витребування майна підлягають задоволенню.

З метою відновлення порушених прав Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як законного власника, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном підлягає скасуванню рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинського О.Ю. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 53604,57 грн.

Керуючись статтями 317, 319, 321, 328, 387, 388 ЦК України, статтями 2,4,12,76-81,89,133,141,206,223,259,263-265,273,280,354,355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Служби безпеки України, 5 управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центр спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області квартиру АДРЕСА_2 .

Скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинського О.Ю., індексний номер рішення 37707380 від 23.10.2017, номер запису про право власності 22956856 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 04.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону у повернення сплаченого судового збору 53604,57 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк