Справа № 460/4187/16-ц
Провадження №2-др/944/2/23
УХВАЛА

26.07.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Яворів, заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хом`яка Олександра Григорвича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває на праві спільної часткової власності.

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває на праві спільної часткової власності.

11.10.2023року Яворівським районним судом Львівської області, заяву позивачки ОСОБА_2 задоволено, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває на праві спільної часткової власності залишено без розгляду. Рішення (ухвала) була надіслана судом на електронну адресу представника відповідача 18.10.2022року.

04.11.2022року представник відповідача адвокат Хом`як О.Г. на адресу Яворівського районного суду Львівської області скерував заяву про ухвалення в даній справі додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на проведення експертного дослідження, в сумі - 23920,00 грн.

В обґрунтування заяви представник відповідача покликається на те, що між ним та ОСОБА_1 23.04.2018 було укладено договір про надання правової допомоги, в подальшому 30.04.2018 було укладено додаток №2 до Договору про надання юридичних послуг №10, на підставі якого в межах даної справи він як адвокат надав відповідні послуги відповідачу на загальну суму 18200 грн., що підтверджується копією акту від 21.10.2023. Крім цього, в ході розгляду справи відповідачем були понесені витрати на проведення експертизи в загальному розмірі 5720 грн .

При прийнятті вказаного рішення, судом не було вирішено питання розподілу судових витрат в частині відшкодування послуг професійної правничої допомоги адвоката та витрат на проведення експертного дослідження.

Вважає, що протягом всього часу розгляду справи, позивачка зловживала власними процесуальними правами, та внаслідок таких необгрунтованих дій відповідач поніс значні матеріальні витрати, пов`язані із безпідставним позовом та його тривалим розглядом у суді. З моменту відкриття провадження у цивільній справі до моменту його закриття пройшло більше шести років. Протягом такого тривалого періоду часу позивачка постійно затягувала судовий процес з метою унеможливлення розгляду справи та прийняття у ній рішення, а в подальшому вона звернулася до суду із заявою про залишення позовних вимог без розгляду. Справа пройшла усі процесуальні стадії, в тому числі призначення та проведення експертизи у ЛНДІСЕ.

Позивачка неодноразово не з`являлася на виклики суду, в тому числі отримуючи повістки, неодноразово подавала до суду необгрунтовані клопотання про відкладення судового розгляду, не з`явилася на експертний огляд спірного нерухомого майна, затягувала процес досудового врегулювання, від якого в кінцевому варіанті відмовилася. В свою чергу відповідач змушений був нести витрати на оплату послуг правової допомоги даної справи, яку супроводжував адвокат, а також інші, витрати пов`язані з судовим процесом, такі як оплата відряджень з м.Львова до м.Яворова, оплата експертного дослідження тощо.

Крім цього, за його клопотанням, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17.07.2018 року було прийнято рішення про призначення у справі судово будівельної-технічної експертизи, оплата за яку була покладена на відповідача. 22.08.2018 року відповідач оплатив зазначену експертизу в сумі 5720.00 грн., що підтверджується квитанцією АКБ «Приватбанк», копія якої була долучена до заяви про часткове визнання позовних вимог від 08.09.2021року.

Просить стягнути з позивачки в користь відповідача 23 290,00 грн судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на проведення експертного дослідження.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоч завчасно були повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд даної заяви у відсутності сторони відповідача. Не прибуття учасників судового розгляду не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додатково рішення відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України. З врахуванням наведеного, суд вирішив за можливе розглянути заяву у відсутності сторін та їх представників.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши доводи, наведені у заяві та додані до неї документи слід прийти до наступного.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2022 заяву позивачки ОСОБА_2 задоволено, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває на праві спільної часткової власності - залишено без розгляду. Не погоджуючись із вказаною увалою представником відповідача було подано апеляційну скаргу. щодо скасування вказаної ухвали та стягнення 30121грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи.

25.04.2023 Львівським апеляційним судом винесено постанову відповідно до якої, апеляційну скаргу представника відповідача, залишено без задоволення. Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2023 без змін.

У своїй постанові колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ встановила що після повторного автоматизованого розподілу даної судової справи між суддями ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2022 призначено підготовче судове засідання на 17.03.2022 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

09.03.2022 від представника відповідача надійшла заява в якій він не заперечує проти завершення підготовчого провадження та призначення до розгляду справи по суті. Інших заяв по суті в тому числі про визнання позову, від відповідача на стадії підготовчого провадження не надходило.Ухвалою суду від 21.09.2022 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду на 18.10.2022.

Крім цього, слід зазначити що експертиза у даній справі проводилась за клопотанням сторони відповідача, а не позивача.

11.10.2022 до початку розгляду справи по суті позивач подала до суду заяву про залишення позову без розгляду, тобто, жодних необгрунтованих дій зі сторони позивача не було.

під час розгляду вимог апелянта в частині стягнення судових витрат покликалася на те, що після прийняття оскаржуваної ухвали прозалишення позову без розгляду він звертався до суду із заявою про ухваленння додаткового рішення в частині розподілу судових витрат,однак така заява в супереч вимогам процесуального закону була залишена без розгляду та задоволення.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.5, 6 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Слово «необґрунтований» має значення як позбавлений достатньої кількості фактів, доказів; бездоказовий; неточний; необґрунтованість суджень свідчить про нелогічність мислення. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч.6 ст.142 ЦПК України).

Виходячи з визначених норм цивільно-процесуального законодавства, підставою для стягнення компенсації судових витрат при постановленні ухвали суду про залишення позову без розгляду, є встановлення судом необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України), а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони (ч.6 ст.142 ЦПК України, ч.9 ст.141 цього Кодексу).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

За змістом абз.3 п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК України). При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічне правило встановлено у ч.1 ст.4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, за змістом ч.5 ст.142 ЦПК України стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, нормою ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку представник відповідача посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України встановлено, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З викладеного вбачається, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з тим, стороною відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Крім того, матеріали справи не містять доказів та постановлених судом ухвал в порядку Глави 9 «Заходи процесуального примусу» щодо зловживання позивачем процесуальними правами, чи неправильних дій позивача при звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально - правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу.

Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Разом з тим, стороною відповідача в заяві щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч.9 ст.141 ЦПК України, що виключає собою підстави для задоволення вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся із заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу 25.10.2022.

В той же час, для вирішення судом питання про стягнення зі сторони судових витрат відповідною стороною повинні бути дотримані вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України і відповідні докази для підтвердження розміру судових витрат повинні бути надані суду або під час розгляду справи або протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення (рішення суду чи ухвали суду). Початок перебігу вказаного строку пов`язаний саме з датою ухвалення судового рішення (ухвали), а саме з 11.10.2022. З клопотанням про поновлення строку відповідач для подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не звертався.

Крім цього, як зазначає в заяві представник відповідача, ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду він отримав 18.10.2022, однак із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся 25.10.2022, тобто після закінчення 5-ти днів як з моменту винесення ухвали так із моменту отримання ним ухвали.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За таких обставин, заява про компенсацію витрат відповідача на правничу допомогу адвоката та витрат на проведення експертного дослідження до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.44, 133, 141, 142, 258, 260, 265, 268, 270, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хом`яка Олександра Григорвича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває на праві спільної часткової власності - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: Швед Н.П.