РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/3346/22

Провадження № 22-ц/4815/495/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Майданіка В. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія

«Оранта»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 лютого 2023 року у складі судді Панчука М. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, повний текст рішення складено 10 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, 14.11.2017 близько 18:00 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ21036», д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїзної частини вул. Грушевського у м. Дубно зі сторони вул. Залізнична у напрямку вул. Сурмичі, здійснюючи подвійний обгін автомобілів, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ1117», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП, позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Вказані обставини були доведені в ході досудового розслідування, а згодом судового розгляду в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 , якого вироком Дубенського міськрайонного суду від 09.07.2021 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили після його оскарження в апеляційному порядку 19.10.2021. В ході цих розслідувань проводилася судова автотоварознавча експертиза встановлення розміру завданих матеріальних збитків та визначення ринкової вартості автомобіля позивача, згідно якої встановлено, що шкода становить 100850,90, а автомобіль економічно не доцільно відновлювати через те, що його ринкова вартість нижча за вартість відновлювального ремонту. На момент ДТП, автомобіль «ВАЗ21063», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був застрахований у ПАТ НАСК «Оранта». Таким чином, подія ДТП була страховим випадком. Відразу після ДТП, 14.10.2017 позивача було госпіталізовано. 09.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із письмовим зверненням про допомогу у виплаті йому страхового відшкодування, подавши письмову заяву, написану від руки і яка не могла бути розтлумачена по іншому, а саме, як повідомлення про факт ДТП. Представник страхової компанії прийняла заяву і видала позивачу фірмовий бланк для заповнення, де він мав вказати деталі події, що сталася, дані про винуватця і про себе. Тоді ж, позивач отримав зрозумілу відповідь про те, що він має право на страхове відшкодування у межах розгляду зареєстрованої представником компанії страхової справи, підставою для реєстрації якої була письмова заява позивача. При цьому, представник страхової компанії повідомила, які ще документи необхідно подати. Позивач вважав, що справа про відшкодування йому шкоди відповідачем зареєстрована і її розгляд триватиме до повного відшкодування збитків. В грудні 2017 року на адресу позивача надійшов лист-відповідь від ТОВ «ГАРАНТ-АСІСТАНС», що діяло від імені ПАТ НАСК «Оранта», згідно якого відповідач повідомив, що для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення страховику необхідно отримати два документи: постанову про притягнення до відповідальності винної особи в ДТП, а також заяву про страхове відшкодування із вказанням банківських реквізитів. До надання цих документів у відповідача не має підстав для здійснення виплат страхового відшкодування, у зв`язку з чим розгляд справи припинився. Позивач приймав активну участь у ході досудового розслідування справи за фактом ДТП, а згодом судового розгляду, який тривав лише у суді першої інстанції з 2018 по 09.07.2021. В межах судового розгляду кримінальної справи позивачем був заявлений цивільний позов, який був задоволений судом та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110 739,42 грн матеріальної та 300 000 грн моральної шкоди, яка залишилася не відшкодованою. Отримавши копію вироку та взявши банківські реквізити, позивач 20.07.2021 звернувся знову в ПАТ НАСК «Оранта», де йому знову було надано бланк заяви, яку він заповнив та додав документи. На початку вересня 2021 року позивач отримав відповідь, згідно якої відповідачем було прийнято рішення відмовити йому у здійсненні страхового відшкодування через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП, мотивуючи рішення тим, що ДТП мала місце 14.10.2017, а позивач звернувся до відповідача 20.07.2021. Після цього, 10.09.2021 позивач звернувся до МТСБУ щодо того, чи правомірне рішення НАСК «Оранта», 20.09.2021 отримав відповідь, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку та рекомендовано звернутися до суду. В жовтні 2021 року позивач уклав договір з адвокатом Гаєм І.М., який почав збирати документи для підготовки позову. Таким чином, позивач вважає, що зі свого боку добросовісно вжив усіх заходів, направлених на відшкодування заподіяної йому шкоди. Однак, представники відповідача формально віднеслися до своїх обов`язків та належним чином не зареєстрували подану позивачем рукописну заяву з вимогою про відшкодування збитків, підсунувши позивачу власний бланк заяви, який на його погляд і був приводом та підставою для страхового відшкодування. Сума заподіяного матеріального збитку позивачу була належним чином встановлена рішенням Дубенського міськрайонного суду у розмірі 110 739,42 грн.. Просив суд стягнути страхове відшкодування за заподіяну йому майнову шкоду внаслідок ДТП в розмірі 110 739,42 грн, а також судові витрати у справі.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 лютого 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що ним порушено строк звернення до страхової компанії за отриманням страхової виплати з огляду на звернення 20.07.2021 року, а не 09.11.2017 року. Наполягає на тому що він саме 09.11.2021 року звертався у страхову компанію не для того, щоб повідомити їх про факт ДТП, а за відшкодуванням збитків, і всі його наступні дії аж до звернення до суд є послідовними, правомірними, добросовісними. Зазначає, що він був впевнений у тому, що йому буде здійсненна ця виплата, адже сам особисто 09.11.2017 року у представництві відповідача склав у довільній формі заяву про виплату страхового відшкодування, а не на фірмовому бланку та подав її представнику відповідача. Пояснює, що йому прийшов лист із повідомленням, що виплата страхового відшкодування призупинена, оскільки немає рішення суду, а у страховій компанії представник також пояснила, що все залежить від рішення суду.

Стверджує, що письмовими доказами у справі доведено, що він вжив усіх заходів для отримання відшкодування від страховика, представники якого цинічно тлумачать ці обставини на свою користь, уникаючи виконання своїх зобов`язань. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2017 року близько 18:00 у м. Дубно у напрямку вул.Сурмичі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ21036», д.н.з НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , та автомобіля «ВАЗ1117», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень.

Вироком Дубенського міськрайонного суду від 09.07.2021 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили після його оскарження в апеляційному порядку 19 жовтня 2021 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «ВАЗ21036», д.н.з НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ НАСК «Оранта», що підтверджується полісом № АК/4280873.

ОСОБА_1 повідомив ПАТ НАСК «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду та настання страхового випадку, про що свідчить його заявою на відповідному бланку №141/156 від 09.11.2017 року (а.с. 34).

30.11.2017 року страховим експертом НАС «Оранта» ОСОБА_3 у присутності позивача ОСОБА_1 здійснено огляд пошкодженого автомобіля «ВАЗ1117», д.н.з. НОМЕР_2 , про що складено Протокол (акт) огляду транспортного засобу (а.с. 35-36).

Згідно висновку експерта № 3.3-142/17 від 19.12.2017 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «ВАЗ1117», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, що сталася 14.10.2017 року,на момент проведення експертизи складає 100 850, 90 грн (а.с.44-52).

Листом №09-03-09/6801-7 від 14.12.2017 ПАТ НАСК «Оранта» було повідомлено ОСОБА_4 про те, що для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення Страховику необхідно отримати постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи у ДТП та заяви про страхове відшкодування з вказаними банківськими реквізитами (а.с. 28).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ НАС «Оранта» із заявою про страхове відшкодування 20.07.2021 (а.с. 37).

Листом № 09-02-22/1-04/74-86 від 27.08.2021 ПАТ НАС «Оранта» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, неподання заяви у здійсненні страхового відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП (а.с. 39).

Вважаючи відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування незаконною, ОСОБА_1 і звернувся з цим позовом до суду про захист свого порушеного права на отримання страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк подання заяви про виплату страхового відшкодування шкоди, отриманої внаслідок ДТП, що сталася 14.10.2017 року, оскільки звернувся до страхової компанії за отриманням страхової виплати 20.07.2021 року, а не 09.11.2017 року, як він стверджує, тобто поза межами передбачених законом строків.

Такий висновок місцевого суду апеляційний суд вважає помилковим із наступних міркувань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Пунктом 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Звертаючись до суду як з позовною заявою, так і з апеляційною скаргою ОСОБА_1 позивач не посилається на те, що його незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, доводячи, що він звернувся до відповідача вчасно, у листопаді 2017 року, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову немає.

Отже, звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).

Незважаючи на те, що у справі, що переглядається, потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, питання відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, що сталася 14.10.2017 року, було предметом судового розгляду у кримінальній справі № 559/219/18.

Так, позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 110 739 грн. 42 коп.. У позовній заяві ним зазначено, що в межах судового розгляду кримінальної справи № 559/219/18 ним заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 110 739 грн. 42 коп. та моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. 00 коп., яка, з його слів залишилася невідшкодованою.

Вироком Дубенського міськрайонного суду від 09.07.2021 року у кримінальній справі № 559/219/18 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Серед іншого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 110 739 грн. 42 коп. та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп. (а.с.13-21).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року вирок Дубенського міськрайонного суду від 09 липня 2021 року в частині вирішення цивільного позову та стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди залишено без зміни і він набрав законної сили.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для задоволення цього позову, що є предметом апеляційного перегляду, оскільки матеріальна шкода в розмірі 110 739 грн. 42 коп., заподіяна позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнута судовим рішенням, що набрало законної сили,та підлягає стягненню на його користь в порядку виконання вироку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 110 739 грн. 42 коп., оскільки така сума в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вже була стягнута на його користь із винної у ДТП особи, та відмову у їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 лютого 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 квітня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Майданік В. В.