Справа № 2/593/60/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Макійчук Г.Р.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

3 травня 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

У поданому до суду позові позивач просив зменшити розмір аліментів, які були призначені до стягнення із нього на користь ОСОБА_4 на утримання двох його дітей, а саме: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу, постановленого 28 березня 2022 року Бережанським районним судом, з 1/3 на 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину, оскільки він є інвалідом 2-ї групи та, крім отриманої ним пенсії, у розмірі 2100 грн., не має інших доходів.

Ухвалою Бережанського районного суду від 30 травня 2022 року по даному позову відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд вказаних позовних вимог за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Будз Т.В., беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги, викладені позивачем у поданій ним суду позовній заяві, підтримав, просив їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідачки позову не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю, оскільки аліменти, які були визначені судовим наказом для стягнення з нього на утримання дітей, не може бути зменшено, адже у такому разі будуть порушені права дітей, бо відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, а ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. І хоч у судовому наказі було визначено про стягнення із ОСОБА_3 аліменти не у твердій грошовій сумі, а у частці від його доходу, а саме 1/3 його частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину, однак враховуючи той факт, що позивача офіційний дохід це - розмір його пенсії, що становить 2100грн., тому вираховуючи присуджений судовим наказом розмір аліментів, а саме: 1/3 його частину державний виконавець вираховує аліменти не у частці, а у мінімальному розмірі, тобто у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину, бо у іншому випадку буде порушено вимоги, передбачені ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України. Державним виконавцем було надано розрахунок нарахування та сплати аліментів, із якого видно, що аліменти нараховуються щомісячно саме у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину, а не у частці від доходу позивача, тобто зменшення частки стягнення аліментів із позивача жодним чином не вплине на його матеріальне становище. Також у своїх поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач хоч є інвалідом другої групи, однак він, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, займався ковкою та постійно їздив на роботу за межі України, де працював найманим працівником, і виконував різні ремонтні роботи, та непогано заробляв. За час шлюбу він мав можливість навіть придбати житловий будинок в селі Литвинів, який із невідомих причин на себе так і не переоформив. А так як позивач може працювати та, крім отримуваної пенсії по інвалідності, може мати інші види доходу, тому просив відмовити у задоволенні заявлених ним вимог.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, взявши до уваги подані ними по справі докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що з 29 квітня 2015року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подружнє життя у сторін не склалось і їх шлюб було розірвано, а діти залишилися проживати із матір`ю відповідачкою ОСОБА_4 та перебувають на її утриманні.

За заявою відповідачки 28 березня 2022 року Бережанським районним судом було постановлено судовий наказ у справі № 2н/593/4/2022, яким зобов`язано ОСОБА_3 щомісячно сплачувати ОСОБА_4 аліменти на утримання двох дітей, а саме: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1/3 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину, починаючи із 18 лютого 2022 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття.

Вищевказані факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні документами та не заперечуються представниками сторін.

ОСОБА_3 , посилаючись на те, що він є інвалідом 2-ї групи та окрім пенсії по інвалідності, яка становить 2100грн., не має інших доходів, просив зменшити розмір аліментів з 1/3 на 1/4 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на кожну дитину.

В якості доказів подав суду довідку МСЕК серії ТЕР №158144, видану 22 жовтня 2008 року та довідку № 446, видану Управлінням соціального захисту населення Тернопільської районної військової адміністрації 21 березня 2022 року, які свідчать про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом з дитинства 2-ї групи довічно і йому з 1 листопада 2008 року призначено пенсію у розмірі 2100грн..

Із оглянутого в судовому засіданні розрахунку нарахування та сплати аліментів, виданого державним виконавцем ДВС видно, що з часу звернення ОСОБА_4 судового наказу до виконання державним виконавцем на користь останньої на утримання двох дітей було нараховано до сплати з березня 2022 року по червень 2022 року включно аліменти по 2 359 гривень щомісячно, в липні 2022 року прожитковий мінімум змінився, тому з липня по грудень 2022року включно було нараховано до сплати аліменти по 2 472,50грн.. В грудні знову прожитковий мінімум змінився, тому державним виконавцем було нараховано до стягнення аліменти вже у розмірі 2552,50грн. тобто не більше як по 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного ЗУ ''Про державний бюджет України'' на кожну дитину, тобто у можливому мінімальному розмірі, які позивачем сплачувалися у добровільному порядку.

Приймаючи рішення про відмову позивачу у зменшенні аліментів, суд враховує те, що згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Пунктом 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини та на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо це вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства.

Аналогічне визначення розміру стягуваних аліментів передбачено також і ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки аліменти - це кошти, спрямовані саме на утримання дитини, розмір яких повинен бути достатнім для цього, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789 Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа N 415/4386/16-ц, провадження N 61-21056св18.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов, які мають бути доведені в суді належними та допустимими доказами.

Однак статтею8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі "Хант проти України").

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході судового розгляду стороною позивача не надано доказів та не доведено наявності обставин, які б вказували на наявність підстав саме для зменшення розміру аліментів, оскільки окрім довідки про відсутність у позивача на праві власності на території Лапшинської сільської ради земельної ділянки, інших доказів суду представлено.

Так, представник позивача, вказуючи на важке матеріальне становище позивача та подаючи позов про зменшення розміру аліментів із 1/3 на 1/4 частину, так і не довів суду як запропонована ним зміна розміру аліментів вплине на матеріальне становище позивача, оскільки із розрахунку державного виконавця видно, що розмір аліментів, незважаючи на визначену судом частку, вираховується саме у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, оскільки, здійснюючи нарахування аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, як це зазначено у судовому наказі / 2100: 3 = 700грн. на двох дітей/ , було б порушено ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, що є неприпустимим, оскільки ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що фактично і нараховується державним виконавцем та у добровільному порядку сплачується стороною позивача. Враховуючи дизпозитивність розгляду справи, оскільки суд у відповідності до ст. 13 ЦПК України розглядає спір у межах заявлених вимог та, беручи до уваги, той факт, що державним виконавцем аліменти вираховуються не у частці від доходу відповідача, який він просить змінити, а у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які позивачем сплачуються у добровільному порядку у сумі, що навіть перевищує розмір пенсії позивача, тому суд вважає, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідатиме інтересам дітей.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та аналізуючи принцип проведення виконання судового наказу та стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позивач хоч є інвалідом 2 групи довічно, однак ним не доведено того факту, що він не може працювати, оскільки у долученій до справи у якості доказу довідки МСЕК /а.с. 9/, видно, що він може бути працевлаштований і робота йому дозволена у спеціально створених умовах, тобто він крім пенсії по інвалідності, може мати чи має інше джерело доходу, адже борг по аліментах у нього є незначний і, незважаючи на те, що розмір його пенсії становить 2100грн., він в червні 2022 року одноразово сплатив аліменти у розмірі 9306 грн. Із оглянутої у судовому засіданні довідки, виданої ДВС, видно, що аліменти позивачем сплачувалися добровільно, хоч відповідно до ЗУ ''Про виконавче провадження'' із пенсії державним виконавцем у примусовому порядку може бути стягнено лише 50 відсотків нарахованої пенсії. А так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а наданих стороною позивача обгрунтувань є недостатньо для зменшення визначеного раніше розміру аліментів, та враховуючи той факт, що в судовому засіданні представник позивача так і не довів суду як запропонована ним зміна розміру аліментів із 1/3 на 1/4 частину, вплине на матеріальне становище позивача, оскільки із розрахунку державного виконавця видно, що розмір аліментів, незважаючи на визначену судом частку, вираховується саме у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів не може бути меншим, а ніж встановлений законодавцем - 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, тому суд, враховуючи інтереси дітей та дизпозитивність судового розгляду, прийшов до висновку, що у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1, ч.2 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А так як позивач ОСОБА_3 , будучи інвалідом 2-ї групи при подачі до суду своїх позовних вимог відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір був звільнений від сплати судового збору, тому при винесенні вказаного рішення судові витрати по справі у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 161, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати по справі у відповідності до ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга через Бережанський районний суд чи безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне судове рішення у відповідності до ч. 6 ст.259 ЦПК України складено 31 березня 2023 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.