Справа № 462/4039/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова м. Львова

Гедз Б. М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь середній заробіток за період несвоєчасного розрахунку з ним за період з 02.01.2022 року по 01.06.2022 року у розмірі 37 399,44 грн, з урахуванням обов`язкових податків та зборів. Заявлені позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що працювала інженером-конструктором другої категорії відділу конструкторського супроводження серійних виробів (812) у Державному підприємстві Львівський державний завод «ЛОРТА» та 17.09.2021 року наказом № 234-к звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідачем не було виплачено заробітну плату, у зв`язку із чим зверталась до суду із відповідним позовом, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.12.2021 року задоволено та стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, компенсацію за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 року по 31.12.2021 року. Цим же рішенням також визначено, що його середньоденна заробітна плата становить 359,61 грн. При цьому, остаточний розрахунок відповідач провів лише 01.06.2022 року, тому просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.08.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідача у справі ДП ЛДЗ «ЛОРТА» належним чином повідомлено про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, роз`яснено право, порядок та строки на подання відзиву на позовну заяву, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками, зокрема на адресу електронної пошти відповідача, зазначену у позовній заяві.

У визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву, відповідач такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день прийняття рішення також не поступала.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.12.2021 року у справі

№ 462/8892/21 та копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством Львівський державний завод «ЛОРТА» та 17.09.2021 року звільнена з посади інженера-конструктора другої категорії відділу конструкторського супроводження серійних виробів (812) за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згаданим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня по вересень 2021 року у сумі 16 120 грн 95 коп., вихідну допомогу в сумі 4 336 грн 20 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 6 400 грн 50 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року в сумі 10 000 грн, провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Також встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 359,61 грн.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк»

01.06.2022 року ДП ЛДЗ «ЛОРТА» на виконання рішення суду від 31.12.2021 року перераховано позивачу 30 553,41 грн.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України (у редакції на час правовідносин у даній справі) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 61-590св17 висловив позицію, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року

№ 100.

Згідно представленого позивачем розрахунку середній заробіток за період з 02.01.2022 - дня ухвалення судового рішення по справі № 462/8892/21, по 01 червня 2022 року становить 27 399,44 грн (359,61 грн середньоденної заробітної плати х 104 днів).

Разом з тим, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим, при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеною в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Зокрема Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91 п. 1,2,3,4 постанови).

Відтак, в межах даної справи встановлено, що відповідачем не було вчасно проведено із позивачем розрахунку при звільненні, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення на її користь середнього заробітку та позовні вимоги позивача підставні, відповідачем з даного приводу заперечень не подано. Разом з тим, із врахуванням висновків Великої палати Верховного суду викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, а ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі, ресурси якого задіяні на оборону від військової агресії російської федерації, суд приходить до висновку за доцільне стягнути розмір середнього заробітку в сумі 18 000 грн, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, та водночас не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та з ДП ЛДЗ «ЛОРТА» підлягає до стягнення на її користь середній заробіток у розмірі 18 000 грн.

При цьому, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення суми заборгованості середнього заробітку із врахуванням обов`язкових податків та зборів, з приводу чого суд зазначає, що згідно із п.п. 164.2.1 п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Як передбачено п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Так, згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У своїй практиці Верховний Суд України зазначає, що з одного боку, суд не повинен розраховувати розмір податків, що підлягають утриманню, з іншого у резолютивній частині рішення суд повинен указати, що суму виплат зазначено без урахування податків і зборів.

Податки і збори із суми заробітної плати у такому разі повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення.

Тобто, при виконанні рішення суду призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, однак при цьому, якби працівник продовжував працювати та отримувати зарплату, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Із врахуванням вищезазначених норм при винесенні рішення про стягнення із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 18 000 грн середнього заробітку, сума зазначених виплат визначена без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 47, 115-117 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, без урахування податків та обов?язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 477 (чотириста сімдесят сім) гривень 63 копійки.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , вид. Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Л/о, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, .

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/4039/22.

Суддя: Б.М.Гедз