Справа № 161/7673/22 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/213/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , поданою від їх імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 лютого 2018 року між ним та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено шлюб, під час якого в інтересах сім`ї за спільні кошти ними в травні 2020 року було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у який вони вселилися у жовтні 2020 року та проживали разом однією сім`єю до 24 квітня 2022 року.

14.06.2021 ним було подано заяву про реєстрацію будинку і 17.06.2021 зареєстровано право власності на будинок за матір`ю ОСОБА_4 відповідачкою ОСОБА_5 ..

Даний будинок є його єдиним житлом, він у ньому зареєстрований з 02.08.2021.

24.04.2022 відповідачка ОСОБА_4 , внаслідок конфлікту, який виник за її ініціативи, замінила замок вхідних дверей будинку та не пустила його до помешкання.

На неодноразові прохання не чинити перешкоди у користуванні будинком ОСОБА_4 відповідала категоричними відмовами попри ту обставину, що у вказаному об`єкті нерухомого майна знаходяться його особисті речі та речі, які відносяться до спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи наведене, просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення у будинок АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом його вселення у будинок АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 496 грн 20 коп судового збору з кожної.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.

У судовому засіданні представник відповідачів апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як колишній член сім`ї власника житла, попри конфлікти із колишньою дружиною ОСОБА_4 має право на користування і проживання будинком АДРЕСА_1 , а тому вправі вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні цим житлом шляхом вселення.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного дослідження наданих сторонами доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 02.02.2018 ОСОБА_3 і ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2022 (а.с.9, 80).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 14 червня 2021 року одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 являється відповідачка ОСОБА_5 (а.с.10).

Будинковою книгою та копією паспорта позивача стверджується, що у цьому будинку відповідачку ОСОБА_4 зареєстровано з 29.06.2021, а позивача ОСОБА_3 зареєстровано з 02.08.2021 (а.с.11-15).

Зі змісту позовної заяви встановлено, що підставою для усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення позивач зазначає заміну ОСОБА_4 замка від вхідних дверей будинку, придбаного саме ним з відповідачкою в інтересах їх сім`ї та за спільні кошти, а ОСОБА_5 є лише титульним власником цього майна без будь-яких витрат на його придбання (а.с.2-8).

Разом із тим, зазначені підстави позовних вимог позивачем не підтверджені жодними належними, достовірними і допустимими доказами.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено главою 32 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 вселився у спірний будинок зі згоди його власниці ОСОБА_5 , як чоловік ОСОБА_4 (дочки власниці).

Відповідно до частини другої статті 156 Житлового кодексу України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї може бути спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Обставини справи свідчать, що позивач ОСОБА_3 спільним побутом із власником будинку відповідачкою ОСОБА_5 не пов`язаний та не був пов`язаний з моменту його вселення до спірного будинку, його не можна станом на дату ухвалення рішення суду, так і на сьогоднішній день вважати членом сім`ї власника будинку. При цьому припинилася підстава для його вселення за згодою власника до будинку (розірвання шлюбу та припинення спільного проживання з дочкою ОСОБА_4 ).

За таких обставин не є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що право ОСОБА_3 на користування чужим майном підлягає поновленню.

Також суд першої інстанції без подання позивачем будь-яких доказів, які б підлягали дослідженню, зробив передчасний висновок про заміну замка у вхідних дверях будинку, про наявність у спірному будинковолодінні особистих речей позивача та речей, на які поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та з урахуванням тієї обставини, що позивача на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як віднесеного до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнено від сплати судового збору, то відповідачці ОСОБА_5 необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1488,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану від їх імені представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити.

Відповідачці ОСОБА_5 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді