ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4010/21 Номер провадження 22-ц/814/4303/23Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна та доходів, отриманих відповідачем як фізичною особою-підприємцем

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Шолудько А.В. в сел. Котельві, зі складанням повного тексту 14.06.2023 року,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом, уточнивши позовні вимоги, остаточно просила: стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу спільного сумісного майна:

-компенсацію за належну їй 1/2 частку автомобіля Mercedes-Benz Actors 2532L, спеціальний вантажний фургон-рефрижератор, д.н.з. НОМЕР_1 , синій, двигун НОМЕР_2 куб.см, 2004 року випуску, набутого під час шлюбу за спільні кошти сторін, в розмірі 241 511,40 грн;

-та частину чистого доходу відповідача, отриманого ним за період з жовтня по грудень 2019 року та за 2020 рік, які були отримані ним як фізичною особою підприємцем з використанням спільного майна подружжя вищевказаного автомобіля у розмірі 574 735 грн 42 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz Aсtros 2532L, спеціальний вантажний фургон-рефрижератор, д.н.з. НОМЕР_1 , синій, двигун НОМЕР_2 куб.см, 2004 року випуску, у розмірі 125 937,00 грн (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 00 копійок),припинивши на нього право спільної сумісної власності.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя 1/2 частки чистого доходу відповідача, отриманого ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем із використанням спільного сумісного майна подружжя автомобіля Mercedes-Benz Actros 2532L, спеціалізований вантажний фургон-рефрижератор, д.н.з. НОМЕР_1 , за період з жовтня по грудень 2019 року та за 2020 рік, у розмірі 315262,38 грн (триста п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят дві гривні 38 копійок) відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1259,42 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят дев`ять гривень 42 копійки).

Рішення суду мотивовано частковим доведенням позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що нею були надані всі необхідні докази, а саме відповідні податкові декларації відповідача за визначений у позовній заяві період, а також здійснено відрахування від загального прибутку відповідача всіх сум податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Зазначає, що спірний дохід надходив та перебував у власності саме відповідача, який здійснював розпорядження коштами на власний розсуд, а тому підлягає розподілу, як спільних дохід подружжя від використання спільного майна подружжя.

У відзиві ОСОБА_2 посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 рокузалишити без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судових повідомлень на їх електронні адреси.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17.02.2017 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2017 року .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.08.2021 року, яке набрало законної сили 13.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано .

За час спільного проживання сторони придбали автомобіль Mercedes-Benz Aсtros 2532L, спеціальний вантажний фургон-рефрижератор, р/н НОМЕР_1 , синій, двигун НОМЕР_2 куб.см, 2004 року випуску, право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджувалося свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Вказаний автомобіль був відчужений ОСОБА_2 01.09.2020 року згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2701-09/2020 покупцеві ОСОБА_3

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований 20.09.2018 року, основний вид економічної діяльності вантажний автомобільний транспорт.

Районний суд відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя компенсації вартості доходів від підприємницької діяльності відповідача, рішення мотивував тим, що доходи відповідача за здійснення ним підприємницької діяльності з жовтня по грудень 2019 року та за 2020 рік були у володінні подружжя під час шлюбу, отже сторони мали можливість та право розпорядитися ними спільно за взаємною згодою, а доказів того, що відповідач використав кошти, отримані від підприємницької діяльності, не в інтересах сім`ї позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо вартості спірного автомобіля, позивач виходила з інформаційної довідки про розмір середньої вартості на Mercedes-Benz Aсtros 2532L, тип ТЗ - спеціальний вантажний фургон-рефрижератор, 2004 року випуску, надану оцінювачем ТОВ «Оцінка 24», яка становить 18 000 дол. США, що за курсом НБУ на 09.08.2021 року становить 483 000,00 гривень без ПДВ (т.1, а.с.28).

Відповідач до відзиву надав акт № 10/11/2021Р про оцінку транспортного засобу Mercedes-Benz Aсtros 2532L, держномер НОМЕР_1 , виконаний суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , згідно висновку якої на момент огляду 10.11.2021 року ринкова вартість автомобіля 251 874,00 грн (т. 1 а.с. 52-57).

Оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції вірно взяв до уваги акт № 10/11/2021Р від 12.11.2021 року, оскільки при оцінці спірного автомобіля був врахований фактичний його пробіг, технічний стан і рік випуску - 2004 рік, в той час як у інформаційній довідці, що надана позивачем, зазначена ринкова вартість спірного автомобіля без його огляду та врахування його технічний стану.

Розмір грошової компенсації підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зазначений висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Щодо стягнення доходу від підприємницької діяльності відповідача, то згідно зі статтею 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Разом з цим, відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За змістом підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1.-177.4.3. вказаного пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Позивач здійснила розрахунок чистого доходу відповідача з відрахуванням сум податків та збору ЄСВ, що становить 48 438,41 грн., проте не врахувала витрати на придбання пального, ремонт транспортного засобу, обслуговування, миття, придбання гуми та ін.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 не довела, що заявлені нею в цій частині позову кошти включають у себе лише прибуток (заробіток) підприємця ОСОБА_2 ,який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя і ці кошти наявні на час припинення ведення спільного господарства, а тому районний суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують оскаржуване рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.11.2023 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна