Справа №949/2228/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою та просить видати обмежувальний припис стосовно його сина ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

2) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ним або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що останні декілька років його син ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, в результаті чого він постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства з його сторони, зокрема, це образа нецензурними словами, погрозами побиття, застосуванням фізичної сили, знущаннями, тощо.

11 жовтня 2023 року відносно нього, в черговий раз зі сторони сина ОСОБА_2 , було здійснено психологічне насилля у вигляді образи нецензурними словами, погрозами побиття, застосуванням фізичної сили, знущаннями, тощо. Відповідно, він звернувся з письмовою заявою до місцевого відділення поліції в м. Дубровиця, де того ж дня слідчими поліції було відкрито кримінальне провадження відносно сина за ч. 1 ст. 126-1 КК України, яке, на даний час, перебуває на стадії розслідування. Однак його син і надалі здійснює психологічне насилля над ним, яке триває протягом тривалого часу, а агресивні дії сина щоразу посилюються.

З огляду на вищевикладені факти та оцінюючи його поведінку, він впевнений, що такі дії будуть продовжуватися відносно нього, що також може призвести до тяжких наслідків, у зв`язку з чим він і звернувся з даною заявою до суду.

До початку розгляду справи, від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі з огляду на похилий вік та віддалене проживання від м. Дубровиця.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Зі змістом викладених у заяві обставин, проінформований.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 липня 1983 року (а.с.22).

Так, на підтвердження інформації про факти вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 додані копії постанов Дубровицького районного суду від 30 березня 2023 року у справі №949/598/23, від 27 квітня 2023 року у справі №949/800/23, від 05 жовтня 2023 року у справі №949/1977/23 (а.с.6-8, 9-10, 11-13) про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень у вигляді штрафу та громадських робіт.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області із заявою про систематичне спричинення його сином ОСОБА_2 відносно нього домашнього насильства, в результаті чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ч. 1 ст. 126-1 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000311 (а.с.21).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону).

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактор небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Крім того, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження №61-21974св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону, обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

На підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд рахує, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

За таких обставин, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав із встановленням певних заборон ОСОБА_2 , підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 293, 294, 350-5, 350-6, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

2) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.