Справа № 761/2840/22
Провадження № 2/761/538/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.,

представників позивача Малярчук Т.В., ОСОБА_1 ,

предстаника відповідача Мірошниченко О.М.. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в м.Києві, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування збитків за договором про надання послуг,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року адвокат Малярчук Тетяна Володимирівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3 (далі по тексту-позивач) з позовом до Управління поліції охорони в м. Києві (далі по тексту-відповідач), третя особа: ОСОБА_4 (далі по тексту-третя особа) про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2019 року приблизно о 18 год. 50 хв. невідомою особою, яка таємно проникла до квартири, умисно пошкодивши стіну балкону, за адресою: АДРЕСА_1 , викрадено з квартири ювелірні вироби з дорогоцінних металів та з дорогоцінним камінням, всього загальною вартістю у 74000 грн., наручний годинник "Patek Philippe" вартістю у 100000 грн., грошові кошти в розмірі 14500 доларів США, а також фотоапарат "Canon EOS 60D kit 17-85", серійний номер: , вартістю 20000 грн. На момент здійснення крадіжки квартира згідно умов договору №2037/21/2/КВ/ОС-19 була обладнана сигналізацією, яка була прийнята відповідачем під спостереження, проте на думку позивача співробітники відповідача, виявивши ознаки проникнення на об`єкт невідомих осіб не вжили жодних заходів для затримання злочинців, відповідно до умов договору та Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом МВС України № 577 від 07.07.2017 року (далі по тексту Інструкція №577), зокрема, не відчинили і не оглянули квартиру за участю двох понятих, як це передбачено пп.4.1.5 п. 4.1. розділу 4 договору, а лише о 20 год. 40 хв. 15.05.2019 року після прибуття на об`єкт позивача за наслідками відкриття та огляду об`єкту в її присутності співробітниками відповідача було складено відповідний акт. Також у позовній заяві наголошено увагу на тому, що працівники відповідача прибули на місце події через 12 хв. після надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації на об`єкті, при цьому Інструкцією №577 передбачено, що орієнтовний час прибуття наряду поліції на місце події з моменту призначення наряду для реагування на правопорушення або подію (з урахуванням середньої швидкості руху автомобіля 40 - 50 км/год) складає: у межах міста до 7 хвилин - при перебуванні наряду в зоні оперативного реагування.

Позивач, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору, несвоєчасного прибуття працівників відповідача на місце події, вважаючи, що за умовами договору, відповідач несе відповідальність не тільки перед замовником, а і перед нею, беручи до уваги те, що останній в досудовому порядку відмовляється від здійснення відшкодування шкоди, звернулася до суду з вимогою про відшкодування шкоди на її користь, в межах ліміту відшкодування передбаченого пп.5.1.1 п.5.1 розділу 5 договору.

Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача наголосив, що жодних обов`язків у виконавця послуг за договором перед уповноваженою особою, якою в даному випадку є позивач не виникає, оскільки відповідного умовами договору не передбачено. У відзиві зазанчено, що Управління поліції охорони у м.Києві дотрималося умов договору, а тому у останнього відсутній обов`язок на відшкодування збитків, що завдані замовнику третіми особами внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань та наявності вини їх спричинення, а тому позовні вимоги до відповідача є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також представником відповідача зауважено, що за результатами проведення службового розслідування було затверджено висновок, яким визначено, що дана подія стала можливою у зв`язку з тим, що замовник грубо порушив умови договору, а саме: під час проведення ремонтних робіт на об`єкті були зняті металеві грати з зовнішньої сторони вікон та замінено віконні конструкції, про що не було повідомлено відповідача, також замовником не було виконано вимог щодо технічного укріплення квартири, а саме: не встановлено металеві грати або ролети з внутрішньої сторони вікон. Представник відповідача надав пояснення, що у зв`язку з ускладненним дорожнім рухом та значними заторами у м.Києві, значно збільшився час прибуття працівників відповідача на об`єкт для відпрацювання сигналу "Тривога", водночас наголосивши на тому, що час прибуття наряду охорони на спрацювання засобів сигналізації в жилих приміщеннях громадян на даний час будь-якими нормативними актами не визначено, а тому відповідачем, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором було забезпечено прибуття наряду охорони на об`єкт в найкоротший термін.

Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року вирішено перейти з розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін в розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 06 лютого 2023 року було заслухано свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , котрі були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань.

У судовому засіданні 13 квітня 2023 р. протокольною ухвалою суду було долучено матеріалів цивільної справи квитанцію за №0.0..1, та відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 07.04.2023 р.

Також, у судовому засіданні під час судових дебатів, представники позивача вказали, що позов підтримують та просять задовольнити, натомість представник відповідача заперечив щодо обґрунтованості вимог позивача, а тому просив позов залишити без задоволення.

В матеріалах справи міститься заява від представника третьої особи, в якій зазначено про розгляд справи за відсутності третьої особи, а також наголошено, що позов підтримує та просить задовольнити.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, аргументи учасників судового розгляду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками судового розгляду, що 15 травня 2019 року приблизно о 18 год. 50 хв. невідомою особою, яка таємно проникла до квартири, умисно пошкодивши стіну балкону, за адресою: АДРЕСА_1 , викрадено з квартири ювелірні вироби з дорогоцінних металів та з дорогоцінним камінням, всього загальною вартістю у 74000 грн., наручний годинник "Patek Philippe" вартістю у 100000 грн., грошові кошти в розмірі 14500 доларів США, а також фотоапарат "Canon EOS 60D kit 17-85", серійний номер: , вартістю 20000 грн.

Вказане вбачається також з долученого до матеріалів цивільної справи витягом з ЄРДР за номером кримінального провадження 0004518 за ч.5 ст. 185 КК України, а також рапорту працівників Шевченківського МВ УПО в м.Києві.

Також, судом встановлено, що позивач є донькою третьої особи, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Станом на день настання вказаної події між третьою особою (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір №2037/21/2/КВ/ОС-19 від 01.05.2019 року, предметом якого є здійснення технічного обслуговування сигналізації та охорони майна на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, виконавець за змістом вказаного договору здійснює охорону майна шляхом спостереження за станом встановленої на об`єкті сигналізації, яка контролює цілісність його будівельних конструкцій в період централізованої охорони та забезпечує виїзд до об`єкту НР у випадку спрацювання сигналізації об`єкту, при цьому виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не виступає у володіння ним.

Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 договору, оплата послуг виконавця за договором не залежить від фактичного часу охорони і здійснюється замовником самостійно на умовах попередньої оплати, щомісячно до 05 числа кожного поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця у сумі, визначеній п.2.1 договору, датою оплати вважається дата зарахування коштів замовника на банківський рахунок виконавця.

Розділом 4 вказного договору обумовлено обов`язки виконавця.

Так, обов`язками відповідача за вказаним договором, зокрема, є ознайомлювати замовника з Інструкцією про порядок користування сигналізацією, здійснювати охорону майна замовника, що знаходиться на об`єкті відповідно до умов договору, у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації на об`єкті у період охорони забезпечити негайний виїзд та прибуття в технічно можливий період для встановлення причин спрацювання сигналізації, при виявленні НР ознак проникнення сторонніх осіб на об`єкті, вживати заходів до їх затримання, перебувати на місці події до прибуття на об`єкт замовника або уповноваженої особи та оперативної групи території підрозділу Національної поліції.

Також, у відповідності до пп.4.1.9 п.4.1 розділу 4 договору на виконавця покладено обов`язок відшкодувати збитки, що завдані замовнику третіми особами внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань в порядку та в межах, визначених договором.

При цьому, пп.4.2.1 п. 4.2 розділу 4 договору визначено, що замовник зобов`язаний виконувати визначені актом обстежання та цим договором вимоги щодо технічного укріплення об`єкта та правила майнової безпеки, створювати належні умови для забезпечення недоторканості майна на об`єкті, сприяти виконавцю послуг у виконанні ним своїх зобов`язань.

Також на замовника покладено обов`язок виконувати визначений Інструкцією (додаток 3) порядок користування сигналізацією та ознайомлювати з нею і забезпечувати її виконання особами, вказаними в переліку уповноважених осіб (додаток 4). Своєчасно, відповідно до умов договору, і в повному обсязі здійснювати плату за послуги та штрафні санкції за цим договором та відшкодовувати витрати виконавця по ремонту сигналізації. В разі здачі сигналізації на об`єкті під спостереження виконавця на строк, що перевищує строк за який замовником внесено плату, останній зобов`язаний внести оплату за весь період спостереження (пп.4.2.2, 4.2.3 п.4.2 розділу 4 договору).

Замовник також зобов`язаний надати виконавцю Перелік уповноважених осіб (додаток 4) із зазначенням їх місця проживання, домашнього і службових телефонів, та інших можливих засобів зв`язку з ними, з метою надання можливості негайного їх розшуку для взаємодії з питань спостереження об`єкта. Перелік надається виконавцю під час укладання договору, замовник повинен своєчасно інформувати виконавця (письмово) про зміни в переліку уповноважених осіб. Особи, які зареєстровані за даною адресою, вносяться до списку уповноважених осіб в обов`язковому порядку (пп.4.2.4 п.4.2 розділу 4 договору).

Так, у додатку 4 до договору позивача визначено у переліку уповноважених осіб замовника.

Розділом 5 договору погоджено умови відповідальності за невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Так, виконавець несе майнову відповідальність за прямі збитки, заподіянні замовнику внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх договірних зобов`язань та наявності вини за їх спричинення, але на суму не більше 10 000 грн. Виконавець відшкодовує збитки, що завдані замовнику третіми особами внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем своїх договірних зобов`язань в межах прямої дійсності шкоди, яка завдана майну замовника, але не більше вартості майна, вказаної в п. 5.1.1 договору (пп. 5.1.1, 5.1.2 п.5.1 розділу 5 договору).

У пп.5.1.5 п.5.1 розділі 5 договору визначено, що для прийняття рішення про відшкодування збитків замовник зобов`язаний надати виконавцю наступні документи:

а) заяву замовника до виконавця про відшкодування понесених збитків із зазначенням переліку викраденого майна, його вартості у національній валюті України, переліку пошкодженого майна та розміру його зниження в ціні, а також суми викрадених коштів;

б) акт зниження в ціні пошкодженого майна, затверджений сторонами;

в) довідку територіального підрозділу Національної поліції про порушення та стан розслідування кримінальнальної справи за фактом викрадення майна з об`єкта, знищення або пошкодження майна на об`єкті із зазначенням розміру збитків, заподіяних замовнику.

Відшкодування замовнику заподіянних з вини виконавця збитків, здійснюється виконавцем за власною ініціативою або за рішенням суду, що набрало законної сили. Факти невиконання, неналежного виконання обов`язків за договором та вина виконавця, у разі виникнення спору між сторонами, встановлюється в судовому порядку. У разі відсутності спору розмір збитків їх відшкодування замовнику здійснюється не пізніше двадцяти днів з дати отримання виконавцем від замовника всіх необхідних докментів (пп.5.1.6 п.5.1.7, 5.1.8 п. 5.1 розділу 5 договору).

Так, аналізуючи вищезазначені положення договору, суд вбачає, що саме замовник, який в даній справі є третьою особою, наділений правом на відшкодування завданих збитків третіми особами внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем договірних зобов`язань в порядку та в межах, визначених договором.

При цьому, у пункті 6.2 розділу 6 договору визначено, що виконавець звільнюється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань перед замовником, якщо замовник має заборгованість по оплаті послуг охорони за договором, а також невиконання замовником вимог по технічному укріпленню об`єкта та правил майнової безпеки, визначених даним договором, та /або заходів визначених договором.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представник відповідача стверджує про порушення замовником умов договору, а саме, наявність заборгованості по оплаті послуг охорони за договором, невиконання замовником вимог по технічному укріпленню об`єкта та правил майнової безпеки, визначених договором, та/або заходів визначених договором, що виключає обов`язок відповідача відшкодування шкоди, в межах ліміту передбаченого пп.5.1.1 п.5.1 розділу 5 договору.

Так, зі змісту довідки від 20 травня 2019 року, яку було долучено до відзиву на позовну заяву вбачається, що станом на дату складання довідки оплата за договором, згідно п. 2.3 договору не здійснювалася замовником.

Також, на підтвердження аргументування про заборгованість за договором, представником відповідача долучено до відзиву копію письмової претензії від 15.07.2019 р. №25243/29/21/01-2019, зі змісту якої вбачається, що замовник свої зобов`язання за договором, в частині своєчасної оплати послуг "Охорони", не виконав, тому заборгованість за травень, червень та липень 2019 р. складає 1080 грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів своєчасної оплати замовником послуг, зокрема, платіжних документів, зі змісту б яких вбачався факт протилежного.

При цьому, в позовній заяві зауважено, що працівники відповідача всупереч вимогам Інструкції № 577 від 07.07.2017 року, прибули на місце події з недотримання орієнтовного часу прибуття на місце події.

Так, суд наголошує увагу на тому, що пункт 3 вказаної Інструкції визначає рекомендований час, та не містить зобов`язального характеру для прибуття працівників відповідача на місце події з моменту призначення наряду для реагування на подію, саме до 7 хв., при цьому у пункті 4 визначено, що у разі ускладнення погодних умов, дорожньої обстановки та особливостей місцевості або інших непередбачуваних обставин загальний строк прибуття наряду поліції на місце вчинення правопорушення або події не повинен перевищувати часу, мінімально необхідного для подолання відстані від місця знаходження наряду поліції до місця події.

Також, у розділі 4 договору замовником та виконавцем погоджено, що у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації на об`єкті у період охорони забезпечити негайний виїзд та прибуття в технічно можливий період для встановлення причин спрацювання сигналізації.

Сторонами не спростовується той факт, що працівники відповідача прибули на місце події за 12 хв., з моменту отримання сигналу "Тривога" з квартири АДРЕСА_2 .

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Так, в матеріалах справи міститься стенограма, а також висновок службового розслідування за фактом можливого неналежного відпрацювання нарядом реагування Шевченківського МВ сигналу "Тривога", затверджений 29 травня 2019 року начальником Управління поліції охорони в м.Києві Андрієвським А.М., зі змісту вказаних документів вбачається, ускладнення дорожнього руху та наявність заторів, що призвело до тривалого слідування наряду на відпрацювання сигналу "Тривога".

Крім того, у вказаному висновку встановлено, що подія, що мала місце 15 травня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , стала можливою у зв`язку з тим, що на квартирі замовника проводилися ремонтні роботи та були зняті металеві грати з зовнішньої сторони вікон та замінено віконні конструкції, про що не було повідомлено відповідача. Також, не було виконано вимоги Акта обстеження до договору, а саме: не встановлено металеві грати або ролети з внутрішньої сторони вікон.

Так, суд констатує, що відповідний акт обстеження, на яке йде посилання у висновку, відсутній в матеріалах справи, натомість у пункті 3.3 розділу 3 договору зазначено, що замовник відмовився від зміцнення будівельних конструкцій об`єкту згідно наданих виконавцем пропозицій щодо їх зміцнення, а саме: встановити грати з внутрішньої сторони вікон.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що після укладення договору, на виконання вимог договору замовником було встановлено грати з внутрішньої сторони вікон квартири.

Відповідно до ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Допитаний у судовому засіданні 06 лютого 2023 р. свідок ОСОБА_5 вказав, що він особисто обстежував квартиру, з метою прийняття під охорону, під час обстежання квартири ним було встановлено, що грати були встановлені лише з зовнішньої сторони вікна, а тому він рекомендував блокування вікон, грат, проте клієнт відмовився, про що було складено акт обстеження.

Другий допитаний свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що коли мала місце подія, він перебував на роботі та коли його повідомили про факт проникнення до квартири, він приїхав на місце події та знаходився там. Також свідок пояснив, що ОСОБА_8 , поліція та він обійшли будинок, при цьому свідок побачив пінопласт біля вікна квартири, через який невідомі особи проникли до квартири.

Так, з досліджених судом доказів вбачається, що факт порушення замовником умов договору, а саме: наявності заборгованості по оплаті послуг охорони за договором, невиконання заходів по технічному укріпленню об`єкта, визначених договором, що виключає обов`язок у відповідача, згідно положень пункту 6.2 розділу 6 договору, на відшкодування шкоди, заподіянної внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань перед замовником.

Так, основним принципом цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

У пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зроблено висновок, що диспозитивність це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті.

З урахування викладеного, суд здійснив відповідний правовий аналіз та оцінку доводів та доказів, на які учасники справи здійснювали посилання обґрунтовуючи відповідну позицію щодо предмету позову, зокрема, в судових засіданнях, а також у заявах по суті спору.

Водночас, як на підставу звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди у позовній заяві зазначено, що у результаті невиконання або неналежного виконання стороною відповідача зобов`язання за договором, останній несе відповідальність не тільки перед замовником, а і перед позивачем та має обов`язок по відшкодуванню збитків, оскільки відповідач, визначаючи предмет договору - охорону майна широкого кола фізичних осіб, відповідно до чого споживачі його послуг справедливо розраховують на охорону їх майна відповідачем, проте останній умисно обмежив одним положенням договору обсяг своєї відповідальності за порушення правил охорони лише перед замовником, з метою уникнення відповідальності у повному обсязі, яка має випливати з мети та предмету самого договору, тому на погляд представника позивача, пп.4.1.9 п. 4.1 розділу 4 договору є несправедливим, і є наслідком істотного дисбалансу положень договору на шкоду споживачів.

Тому, представник позивача посилаючись, зокрема, на п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, ст.511 ЦК України, ст. 636 ЦК України, а також на ту обставину, що позивач є членом родини третьої особи ОСОБА_4 , оскільки з січня 2017 по лютий 2020 р. проживає разом з матір`ю та веде з нею спільне домашнє господарство, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповіддю на запит адвоката за №02-25/851 від 30.03.2020 р., вбачає правові підстави для звернення до суду з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди на користь позивача.

Разом з тим, суд з вказаним обґрунтування погодитися не може за наступних обставин та обґрунтувань.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору.

Згідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

При цьому, положення Закону України "Про охоронну діяльність" за №4616-VI визначають організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян.

Відповідно до ст.8 вказаного Закону, суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства. У договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб`єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов`язань. Замовник послуг з охорони майна зобов`язаний надати суб`єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони.

Так, третя особа, яка є замовником послуг з охорони майна, а також відповідач за власним волевиявленням погодили у договорі №2037/21/2/КВ/ОС-19, зокрема, умови та порядок відшкодування суб`єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов`язань, а також підстави звільнення відповідача від обов`язку такого відшкодування.

При цьому, з матеріалів цивільної справи не вбачається, що третя особа, як сторона договору зверталася до виконавця послуг з пропозицією внести зміни щодо умов, порядку відшкодування шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань виконавцем, або до суду про визнання окремих умов договору, в даному випадку пп.4.1.9 п.4.1 розділу 4 договору недійсними.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У відповідності до ч.5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

При цьому, суд наголошує увагу на тому, що позивач у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем послуг за укладеним договором охорони.

Так, у статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція; Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Оскільки, договір про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагування наряду поліції охорони було укладено між власником квартири (третьою особою) та відповідачем, тому позивач не є споживачем послуг, які надаються Управлінням поліції охорони в м.Києві, у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», відтак відповідні положення вказаного закону не підлягають застосуванню судом.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що фотопарат "Кенон", який оцінено на суму 20 000 грн., або інше викрадене майно з квартири, яка перебувала під охороною відповідача, дійсно є власністю позивача.

Згідно з ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

При цьому, з проведеного аналізу відповідного договору не вбачається, що договірні зобов`язання у замовника та виконавця виникли на користь третьої особи, тобто на користь позивача, а тому суд, враховуючи принцип свободи договору, презумпцію правомірності правочину, не вбачає жодних правових підстав на відшкодування відповідачем шкоди на користь позивача у випадку неналежного виконання умов договору.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені в результаті розгляду фактичні обставини справи, здійснивши оцінку та правовий аналіз аргументів, доказів учасників судового розгляду наданих до суду на обґрунтування відповідних обставин спірних правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність ініціатором позову порушення її прав та інтересів за договірним зобов`язанням, а тому приходить до висновку, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в позові, враховуючи викладені правові позиції Верховного Суду, які є обов`язкові до враховування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-80, 89, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в м.Києві, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування збитків за договором про надання послуг - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Управління поліції охорони в м. Києві: м. Київ, вул. Студентська, 9, ;

ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 27.04.2023 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА