ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4621/23 Справа № 185/252/23 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 19 серпня 1983 року по 25 січня 1998 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. 25 січня 1998 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивачем надано довідку МСЕК, згідно якої позивачу 06 вересня 2007 року встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, з яких 40% - по радикулопатії, 20% - по нещасному випадку за актом №37 від 20 лютого 1990 року, 01 червня 2007 року встановлено третю групу інвалідності безстроково. Первинно позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 23 листопада 1993 року у розмірі - 60%, з яких: 25% - по нещасному випадку за актом №37 від 20 лютого 1990 року, а 35% - за втрату професійної працездатності з 01 листопада 1996 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням та у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаного з виробництвом суму грошових коштів у розмірі 245000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 300 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просить рішення суду від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенню позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 28 лютого 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про охорону праці умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У справі встановлено, позивач ОСОБА_2 з 19 серпня 1983 року по 25 січня 1998 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. 25 січня 1998 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя (а.с.7, 8)

06 червня 1995 року відповідачем затверджено акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) №65 (а.с.9).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) №65 від 06 червня 1995 року позивачу ОСОБА_2 встановлено діагноз хронічна дискогенна попереково-крижова полурадикулопатія. Професійне захворювання виникло за таких обставин: виконання робіт з підняття та переміщення важких вантажів вручну. Причина професійного захворювання тяжка фізична праця.

На підприємстві ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля з позивачем ОСОБА_2 18 лютого 1990 року стався нещасний випадок, що підтверджується актом №37 про нещасний випадок на виробництві від 19 лютого 1990 року (а.с.11, 12).

Згідно п.14 акту №37 про нещасний випадок на виробництві від 19 лютого 1990 року визначено обставини при яких стався нещасний випадок: 18 лютого 1990 року у першу зміну прохідник ОСОБА_2 на 655 збірній штрехе проводив монтажні роботи, при виконанні цих робіт спіткнувся та впав, при падінні травмував коліно лівої ноги об рейку. Відповідно до п.15.1 акту №37 про нещасний випадок на виробництві від 19 лютого 1990 року причина нещасного випадку не дотримання правил власної безпеки.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія ДНА-02 №021617 від 06 вересня 2007 року повторно встановлена третя група інвалідності, сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, з яких 40% - по радикулопатії, 20% - по нещасному випадку за актом №37 від 20 лютого 1990 року (а.с.13).

Висновком МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 №586298 від 06 вересня 2007 року ОСОБА_2 встановлено повторно третю групу інвалідності з 01 червня 2007 року безстроково. Протипоказана робота в підземних умовах, тяжка фізична праця (а.с.13).

Первинно позивачу ОСОБА_2 було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 23 листопада 1993 року у розмірі - 60%, з яких: 25% - по нещасному випадку за актом №37 від 20 лютого 1990 року, а 35% - за втрату професійної працездатності з 01 листопада 1996 року.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_2 06 червня 1995 року звертався до директора шахти Ювілейна з проханням виплатити йому грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням, у результаті якого він втратив 35% професійної працездатності (а.с.39).

Відповідно копії табуляграми ОСОБА_3 у червні 1995 року було виплачено суму моральної шкоди у розмірі 42000000 карбованців під кодом "412" (а.с.44).

Вказане також підтверджується копією довідки відповідача №96 від 24 січня 2023 року та наказу №617 від 29 червня 1995 року про призначення виплат компенсації за моральну шкоду працівникам шахти Ювілейна (а.с.45, 47, 48).

Тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що 35% втрати професійної працездатності вже були відшкодовані позивачу у 1995 році.

Встановлено, позивач втратив професійну працездатність, має інвалідність третьої групи з 01 червня 2007 року безстроково, втратив 60% професійної працездатності, з яких 40% - по радикулопатії, 20% - по нещасному випадку за актом №37 від 20 лютого 1990 року, що порушило його звичне життя, змушує проходити курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позивач позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, позивач змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження відновлюванні процедури, лікування, у зв`язку з чим, позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, він позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений проходити курс лікування, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Отже, встановивши, вказані обставини, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова