Справа № 592/8783/21
24 липня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області про визнання недійсним заповіту,
Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про визнання заповіту померлого ОСОБА_5 , складеного та посвідченого 06.02.2015 року секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради, недійсним та стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Листом від 27.07.2020 року нотаріус Сумського РНО Висєканцева Т.С. повідомила позивача про те, що після померлого ОСОБА_5 заведена спадкова справа за заявою спадкоємиці за заповітом. 03.08.2020 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У вересні 2020 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй заповіту. Зазначає, що в заповіті ОСОБА_5 від 06.02.2015 року не вказано документ, за яким секретар виконавчого комітету селищної ради встановила особу заповідача, що свідчить про те, що вказаний заповіт складений та посвідчений з невстановленою особою. Окрім того, заповіт був складений та посвідчений в приміщенні Степанівської селищної ради у відсутність ОСОБА_5 , враховуючи те, що померлому на час складання виповнилося 86 років, погодні умови, які були в той день, віддаленість Степанівської селищної ради на відстані 5 км від місяця проживання померлого. Зазначав, що взаємовідосини, які склалися між померлим та відповідачкою, дають підстави вважати, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було.
Відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначила, що вимоги законодавства щодо посвідчення заповітів не визначають вимоги про внесення паспортних даних заповідача до тексту заповіту, а виходячи з тексту заповіту, можна стверджувати що особа ОСОБА_5 була безумовно перевірена, зазначені його ідентифікаційний номер, дата та місце народження. Також вказала, що відповідно до ст. 52 ЗУ «Про нотаріат» про вчинену нотаріальну дію був запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, що є доказом вчинення нотаріальної дії, а також на заповіті уповноваженою особою, яка посвідчувала заповіт, зроблено посвідчувальний напис та заповіт підписаний цією особою. Крім того зазначила, що після смерті дружини ОСОБА_5 залишився проживати сам і вона разом з своїми доньками допомагала йому по господарству, а він неодноразово зазначав, що залишить все своє майно їй. Заповіт був складений за його власним бажанням та згідно його волі, в день його складання ОСОБА_5 попросив приїхати її до селищної ради разом з ним, що вони і зробили. Він сам особисто прочитав заповіт, підписав своєю рукою та засвідчив підписом (а.с. 41-43).
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не було наведено та надано суду докази в підтвердження того, що особа заповідача взагалі встановлювалася під час посвідчення заповіту, а зазначення ідентифікаційного номера померлого без зазначення його паспортних даних, чого вимагає закон, тільки додатково підтверджує, що складання заповіту відбулось з порушенням письмової форми та правил посвідчення заповіту. Крім того, у заповіті зазначено, що ОСОБА_5 заповідає все своє майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте вона має іншу дату народження, а тому не є особою, яка зазначена в заповіті, а тому даний документ їй не належить і не може підтвердити її право на спадкове майно (а.с. 61-62).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, враховуючи подані ним через канцелярію суду додаткові пояснення по справі.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник третьої особи Степанівської селищної ради в судове засідання не з`явився, направив листа про розгляд справи без участі представника селищної ради.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Степанівка Сумського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).
Як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 22-36), за життя - 06 лютого 2015 року ОСОБА_5 був складений заповіт за реєстровим номером №9, посвідчений секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради, яким він все своє майно заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2020 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті допущено технічну помилку у місяці народження спадкоємиці, а саме замість « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вказано « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
З копії з реєстру для реєстрації нотаріальних дій з органу місцевого самоврядування за 2015 рік вбачається, що під номером 9 міститься запис від 06.02.2015 щодо посвідчення заповіту ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , документи, за якими встановлено особу, що звернулась за вчинення нотаріальної дії паспорт НОМЕР_2 Сумським РВ УМВС України в Сумській області від 31.10.1997 року.(а.с.77-79)
Під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_4 вона знає давно. Зазначила, що ОСОБА_4 наймала її класти плитку в будинку ОСОБА_5 і на той час в нього вже померла дружина і він говорив, що склав заповіт на користь ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживала поруч з ОСОБА_5 . Зазначила, що ОСОБА_4 постійно приїздила до нього, допомагала по господарству, привозила ліки та возила його в лікарню, також допомагала робити ремонт. Соціальний працівник ходила до нього на 2 години. Вона зварить борщу, помиє посуд і йде. ОСОБА_3 не приїздив до свого дядька ОСОБА_5 . За два дні до смерті вона бачила ОСОБА_5 , він був у нормальному стані, говорив, що приїздив ОСОБА_3 та позабирав все. Вона допомагала з похованням ОСОБА_5 та знайшла ключ від сейфу, а дочка ОСОБА_3 взяла з сейфу папку з документами та гаманець. ОСОБА_4 на той момент не було, вона приїхала на другий день. Про складений заповіт на користь ОСОБА_4 їй було відомо від ОСОБА_5 , особисто вона заповіту не бачила.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працювала листоношою та їй відомо, що ОСОБА_5 проживав по АДРЕСА_1 , вона бувала в його будинку, приносила пенсію. Зазначила, що ОСОБА_4 2-3 рази на тиждень приїздила до ОСОБА_5 , готувала їсти, допомагала по городу та з ремонтом. У ОСОБА_4 з померлим були гарні відносини. ОСОБА_3 в будинку вона не бачила.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає недалеко від будинку ОСОБА_5 та бачила, що ОСОБА_4 ходила до ОСОБА_5 та допомагала йому, також возила його в лікарню, допомагала на городі, готувала їжу. У нього був соціальний робітник. ОСОБА_11 приїздила 2-3 рази на тиждень. Сварок між ними вона не чула, так як ОСОБА_11 завжди йому годила. ОСОБА_12 там не бачила.
Допитана в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що з 2011 року вона працювала секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради до 2020 року та згідно посадових обов`язків вчиняла нотаріальні дії. Так, нею посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_5 . Особу вона встановлювала по паспорту чи іншому документу. В заповіт нею були внесені дані ПІБ, дата народження, ідентифікаційний номер, те, що особа заповідала і кому. Паспортні дані в заповіт не вносяться, а вносяться до реєстру вчинення нотаріальних дій. В тексті заповіту записується про те, що особа встановлена. Без надання паспорту чи іншого документу не могло бути вчинення нотаріальної дії. ОСОБА_5 вона не пам`ятає, оскільки минуло багато часу. Заповіт посвідчувався в сільській раді, в самому тесті заповіту зазначається місце його складання, якщо про це не зазначено, то місце складання приміщення сільської ради. Особу, кому заповідається майно, сільська рада не перевіряє.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1277 ЦК України).
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, або внести до заповіту зміни.
Відповідно до приписів ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч.1 ст.1236 ЦК України).
Так, згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині тертій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).
За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку, право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування.
Пунктом 1.4 Порядку перебачено, що при посвідченні заповіту посадова особа орган місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту. Дати та місяця народження заповідувача та підписано особисто заповідачем.
Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний у голос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті і перед його підписом.
Крім того, згідно до п. 2.14 розділу ІІ Загальні правила вчинення нотаріальних дій Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій посадовими особами, органами місцевого самоврядування затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, документи, на підставі яких встановлюється особа громадянина, його представника, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала.
З тексту спірного заповіту вбачається, що він містить відомості про особу заповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць, рік та місце народження, ідентифікаційний код та місце проживання. Заповіт було записано секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області Чалик Н.В. зі слів ОСОБА_5 за допомогою загальноприйнятних технічних засобів і підписано у приміщенні селищної ради в двох примірниках з зазначенням часу складання, текст прочитано вголос заповідачем та підписаний ним особисто. Заповіт посвідчено посадовою особою, яка наділена відповідними повноваженнями та засвідчено гербовою печаткою. Вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано, державне мито сплачено.
Відтак, сама по собі відсутність вказівки у в тексті заповіту даних паспорта за наявності в посвідчувальному написі, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, не є істотним порушенням порядку вчинення нотаріальної дії, не свідчить про дефект форми заповіту та не має наслідком його недійсність.
Крім того, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з органу місцевого самоврядування за 2015 рік вбачається, що під номером 9 міститься запис від 06.02.2015 щодо посвідчення заповіту ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , документи, за якими встановлено особу, що звернулась за вчинення нотаріальної дії зазначено- паспорт НОМЕР_2 Сумським РВ УМВС України в Сумській області від 31.10.1997 року.(а.с.77-79)
Наведені обставини дають суду підстави, що оспорюваний заповіт було складно та посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідно до правил встановлених чинним цивільним законодавством.
Доводи представника позивача щодо відсутності волевиявлення заповідача під час складання заповіту не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, позивачем всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду беззаперечних доказів того, що померлий ОСОБА_5 на момент складання заповіту був будь яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту.
Доводи позивача щодо нікчемності оспорюваного заповіту не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача на складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати складений ОСОБА_5 заповіт недійсним, оскільки позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 215, 1216,1233,1247,1251,1257 ЦК України, ст. ст.12, 81, 258, 259,263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2023.

Суддя Л.М.Гончаренко