ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/613/22 Номер провадження 22-ц/814/2450/23Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

імена (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2022 року, постановлене суддею Кравець С.В.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 45941,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.08.2020 р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2820365, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитні кошти надаються у безготівковій формі на платіжну картку відповідача. 28.07.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладений Договір факторингу № 26082021, за умовами якого, згідно Реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором в сумі 25584 грн. з яких: 7800 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 17784 грн. заборгованість за відсотками.

28.12.2020 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем був укладений кредитний договір № 16910-12/2020, який підписано електронним підписом позичальника.

11.08.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем укладений Договір факторингу № 11082021, за умовами якого, згідно Реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором в сумі 10 920 грн. з яких: 3 000 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 7 920 грн. заборгованість за відсотками.

31.12.2020 р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем був укладений кредитний договір № /357102, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитні кошти надаються у безготівковій формі на платіжну картку відповідача. 08.12.2021р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та позивачем укладений Договір факторингу № 08122021, за умовами якого, згідно Реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором в сумі 9437,50 грн. з яких: 2 500 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 6937,50 грн. заборгованість за відсотками.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за Договором № 2820365 від 23.08.2020 р. в загальному розмірі 25584 грн.; за Договором № 16910-12/2020 від 28.12.2020 р. в загальному розмірі 10920 грн., а всього 36504 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким відмовити в задовленні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що не підписував письмово або за допомогою електронного підпису кредитні договори, а тому зобов`язальних правовідносин між ним та позивачем не виникло.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором (позикодавцем) не було б укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 23.08.2020 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, шляхом застосування електронного підпису відповідача з одноразовим ідентифікатором, був укладений договір № 2820365 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту становить 7800 грн. (п. 1.3), строк кредиту становить 30 днів (п. 1.4), знижена процентна ставка в розмірі 0,95 % в день від суми кредиту застосовується протягом строку визначеного в п. 1.4. (п.1.5.1), а стандартна процентна ставка в розмірі 1,90 % в день від суми кредиту застосовується в межах строку надання кредиту, але якщо споживач не виконав умови п. 1.5.1. або у межах нового строку, або у межах періоду прострочення до 90 днів на підставі ч. 1 ст.1048 ЦК України (п.1.5.2).

Кошти надаються товариством, шляхом їх перерахування на картку № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки протягом 3 робочих днів з моменту укладення договору (п.2.1, 2.2) (а.с. 7-13).

З графіку платежів, який є додатком № 1 до договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума кредиту становить 7800 грн., нараховані проценти 2223 грн. з датою повернення 22.09.2020 р. (а.с. 14-18).

28.07.2021 р. між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладений Договір факторингу № 28072021 з якого вбачається, що у реєстрі боржників рахується ОСОБА_1 з сумою заборгованості 25584 грн., з яких: 7800 грн. основна сума боргу; 17784 грн. відсотки (а.с. 19-22), про що 04.08.2021 р. направлено повідомлення відповідачу (а.с.23).

Згідно картки обліку договору, складеної ТОВ «Авентус Україна», 23.08.2020 р. відповідачу надано 7800 грн. з процентною ставкою 74,10 грн. щоденно, з 23.09.2020 р. відсотки становлять 148,20 грн.

З 17.01.2021 р. відповідач почав допускати прострочення всього 192 дні до 27.07.2021 р., але товариство перестало нараховувати відсотки з 17.04.2021 р., а тому заборгованість на цю дату і до 27.07.2021 р. становила 25584 грн. (а.с. 24-31).

За повідомленням ТОВ «Авентус Україна» від 28.07.2021 р. № 2331/21 на платіжну карту клієнтів он-лайн кредитів за договором № 2820365 ОСОБА_1 отримав код транзакції для підписання договору - 10124538 (а.с. 96-98, 118-120), а ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» 29.07.2021р. повідомило ТОВ «Авентус Україна» про укладення угоди на переказ коштів та вказав, що 23.08.2020 р. успішно здійснив переказ коштів в сумі 7800 грн. на карту НОМЕР_2 номер транзакції 10124538 (а.с. 99-101, 121-123).

Окрім того, 28.12.2020 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем був укладений кредитний договір № 16910-12/2020, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого клієнту надається кредит в розмірі 3000 грн. на 30 днів до 26.01.2021 р. з розрахунку 2,20 % за добу (п.1.1.-1.3). Згідно графіка сума нарахованих процентів становить 1520 грн., рахунок позичальника № 4149-49хх-хххх-1506 (а.с. 37-39).

11.08.2021р. між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладений Договір факторингу № 11082021 з якого вбачається, що у реєстрі боржників рахується ОСОБА_1 з сумою заборгованості 10 920 грн., з яких: 3 000 грн. основна сума боргу; 7 920 грн. відсотки (а.с. 40-43), про що 18.08.2021 р. направлено повідомлення відповідачу (а.с. 44).

З розрахунку заборгованості складеного позивачем вбачається, що заборгованість у розмірі 10 920 грн. була встановлена ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» на 11.08.2021 р. та до 31.07.2022 р. не змінилась (а.с. 45).

Згідно Інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 33/10 від 18.10.2022 р., на його сайті, як торговця через платіжний сервіс, була проведена успішна транзакція у вигляді видачі кредиту в розмірі 3000 грн. 28.12.2020 р. на карту № НОМЕР_3 (а.с. 128).

З довідки ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» вбачається, що 28.12.2020 р. у відповідача ОСОБА_1 з`явився борг в розмірі 3000 грн., з 02.03.2021 р. відбулося прострочення і станом на 10.08.2021 р. борг становив 3000 грн. основна сума боргу і 7920 грн. відсотки (а.с. 129-131).

Також, 31.12.2020 р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем був укладений кредитний договір № /357102, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 2500 грн. строком на 21 день до 20.01.2021 р. з відсотковою ставкою 2,5 % на добу (п.п.1.1-1.3). Згідно додатку № 1 до Договору сума процентів становить 1312,50 грн., рахунок позичальника № 4149-49хх-хххх-1506 (а.с. 51-55).

08.12.2021 р. між позивачем та ТОВ «Гоуфінгоу» укладений Договір факторингу № 08122021 з якого вбачається, що у реєстрі боржників рахується ОСОБА_1 з загальною сумою заборгованості 6 937,50 грн., основна сума боргу 2500 грн., 6 937,50 грн. відсотків (а.с. 56-59), про що 15.12.2021 р. направлено повідомлення відповідачу (а.с.60)

З розрахунку заборгованості складеного позивачем вбачається, що заборгованість у розмірі 9437,50 грн. була встановлена ТОВ «Гоуфінгоу» 08.12.2021 р. та до 31.07.2022 р. не змінилась (а.с. 61).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 2820365 від 23.08.2020 в загальному розмірі 25584 грн. та № 16910-12/2020 від 28.12.2020 в загальному розмірі 10920 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином виконані умови договору та перераховані на рахунок відповідача грошові кошти. Відповідач, отримавши вказані кошти, не погасив заборгованість, тому вона підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не укладав договори, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Доказів того, що його персональні дані (дані паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, фактично дублюють заперечення проти позовної заяви, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді : С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин