РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/16120/22

Провадження № 22-ц/4815/545/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Майданіка В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2023 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О., повний текст рішення суду виготовлено 23.02.2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу будинку, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн Вадим Анатолійович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу будинку.

Позов обґрунтовано тим, що 13 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано попередній договір купівлі-продажу будинку.

На виконання п. 2.1 Договору в момент його підписання позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі 500 доларів США в рахунок оплати вартості будинку.

Оскільки попередній договір був укладений у простій письмовій формі, не був нотаріально посвідчений, а тому є недійсним (нікчемним), то у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

ОСОБА_2 ввівши в оману ОСОБА_1 стосовно правових відносин, скориставшись його правовою необізнаністю, за нікчемним договором безпідставно отримала кошти в сумі 500 доларів США.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 500 доларів США, та судові витрати (сплата судового збору, витрати на професійну правничу допомогу).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу будинку відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявність у договорі підпису сторін не підтверджу факт отримання відповідачкою грошових коштів від позивача. Докази передання коштів у матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн В.А. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що правовий висновок Верховного Суду, що викладений ним у постанові Великої Палати від 22.08.2018 року у справі № 401/3856/16-ц не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки в ньому мова йде про те, що умови цивільно-правового попереднього договору за загальним правилом статті 635 ЦКУкраїни не є підставою для примусового укладення основного договору у випадку ухилення від його добровільного укладення однією із сторін.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від

27.01.2021 року по справі № 554/9710/17 зазначено, що суд, зробивши висновок про нікчемність оспорюваного позивачем правочину, наділений повноваженнями застосувати наслідки такого нікчемного правочину з власної ініціативи. Протилежне розуміння норм права та оцінка спірних правовідносин з урахуванням усіх обставин справи суперечитиме завданню цивільного судочинства, визначеному у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, оскільки лише констатація такого висновку у мотивувальній частині судового рішення не призведе до застосування ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи позивача.

Відповідно до практики Верховного Суду внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договорів в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором.

Таким чином, суд, встановивши нікчемність правочину, повинен був застосувати наслідки його нікчемності.

Просить суд, скасувати оскаржуване та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу будинку.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

У п. 2.1. договору сторони погодили, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала забезпечувальний платіж на підготовку документів до продажу, погашення заборгованості та інше в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 14000 грн за курсом НБУ. Вищевказана сума є невідємною частиною договірної ціни об`єкта нерухомості і має статус завдатку.

Зазначений договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі).

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Частинами першою та третьою статті 571 ЦК України визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, відповідно до яких у випадку, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки укладення попереднього договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з положеннями частини першої статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.

Так як попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13 червня 2021 року є нікчемним, це унеможливлює стягнення грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.

До вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач заявляв вимоги про стягнення 500 доларів США на підставі ч. 2 ст. 216 та ст. 1212 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено факту безпідставного набуття ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 500 дол США.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача не зміг пояснити за яких обставин, як саме та коли відбулося передання грошових коштів ОСОБА_2 .. Жодних доказів такого передання, стороною позивача не надано.

Оскільки позивачем не доведено факту безпідставного набуття ОСОБА_2 грошових коштів, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу будинку не підлягає до задоволення.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.В.

Майданік В.В.