Житомирський апеляційний суд
Категорія 53 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/12633/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 -адвоката Лагодіна Дениса Сергійовича та ОСОБА_2 , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що тривалий час працює лікарем-терапевтом у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області». За час роботи неодноразового нагороджувалася грамотами, жодних порушень трудової дисципліни не вчиняла. Вказує, що у жовтні 2018 року перебувала на лікуванні й приступила до виконання своїх посадових обов`язків 17 жовтня 2018 року. Цього ж дня її ознайомлено з наказом від 17 жовтня 2018 року про оголошення догани за порушення правил надання невідкладної медичної допомоги пацієнту, який звернувся до неї 4 жовтня 2018 року за медичною допомогою, а також надано копію висновку комісії від 5 жовтня 2018 року.

Позивачка вказує, що не вчиняла даного дисциплінарного правопорушення та сумлінно ставиться до виконання своїх трудових обов`язків, а притягнення до дисциплінарної відповідальності є наслідком упередженого ставлення до неї адміністрації вказаної медичної установи.

Стверджує, що з вересня 2018 року начальник медичного закладу ОСОБА_3 чинить на неї психологічний тиск, внаслідок чого у неї погіршився стан здоров`я та 5 жовтня 2018 року вона змушена була звернутися за медичною допомогою. Напередодні, 4 жовтня 2018 року, вона здійснювала прийом усіх пацієнтів, які зверталися до неї за медичною допомогою. Водночас, факт порушення нею посадових обов`язків лікаря-терапевта не підтверджений жодним доказом.

Звертає увагу на ту обставину, що пояснення з цього приводу не писала, з висновком не була ознайомлена. Згідно з посадовою інструкцією веде прийом ліквідаторів, потерпілих від аварії на ЧАЕС та членів їх сімей, але у зазначений день швидка допомога з хворих нікого не доставляла і ніхто не просив про медичну допомогу.

При цьому, вважає, що керівник порушив статтю 149 КЗпП України, оскільки у тексті наказу про догану не вказано прізвища пацієнта, жодного доказу про її винуватість комісією також не наведено. Копія відеозапису з камери, встановленої у коридорі, до висновку перевірки не долучена.

Таким чином, просила суд визнати незаконним та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене на неї начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області» наказом №88 від 17 жовтня 2018 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що пацієнт ОСОБА_4 , якому, як стверджує відповідач, не була надана позивачкою медична допомога 4 жовтня 2018 року, не був і не міг бути у ОСОБА_1 на прийомі без відома реєстратури, де зберігається його амбулаторна картка, графік прийому лікарів та відомості про лікаря, що обслуговує його заклад.

Вважає, що пояснення ОСОБА_4 з даного приводу не можна брати до уваги, оскільки його донька та зять працюють у ДУ ТМО та є зацікавленими особами.

Крім того, судом не взято до уваги явний факт фальсифікації доказів зі сторони відповідача. Так, пунктом 4.4 Розділу «Робочий час та час відпочинку» Колективного договору № 33/26/524 від 31 травня 2016 року встановлено робочий час 38,5 год на тиждень (7 год 42 хв щоденно) лікарям поліклініки. Це також узгоджується із Правилами внутрішнього трудового розпорядку від 17 травня 2016 року та Табелем використання робочого часу за жовтень 2018 року. З вищевказаних документів вбачається, що робочий час позивачки 4 жовтня 2018 року тривав з 09.год 00 хв до 16 год 42 хв, тоді як ОСОБА_4 прибув до поліклініки близько 16 год 45 хв, тобто після закінчення робочого часу. Згідно з графіком роботи лікарів-терапевтів поліклініки на жовтень 2018 року у другу зміну працювала лікар-терапевт ОСОБА_5 , яка і прийняла ОСОБА_4 . Цей факт підтвердив і заступник начальника ДУ ТМО Кудак А.В.

Стверджує, що відеозапис не свідчить про те, що ОСОБА_4 стало погано та він присів на стілець у коридорі. Посилається на розбіжності у показах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Неправдивими є і свідчення ОСОБА_7 , який не міг віддати наказ про створення комісії для проведення службового розслідування, натомість він був головою цієї комісії.

Вважає, що доповідна записка ОСОБА_6 № 33/26-137 від 4 жовтня 2018 року не відповідає дійсності, оскільки кабінет лікаря ОСОБА_5 знаходиться за 15 метрів від кабінету ОСОБА_6 , отже ОСОБА_5 нікуди не підіймалася для надання медичної допомоги ОСОБА_4 .

Вказує, що записи відеоспостереження взагалі не надавалися суду та позивачці.

Судом також не надано належної оцінки свідченням лікаря ОСОБА_8 , яка знала, що позивачка захворіла та планує госпіталізацію до обласної лікарні. Зі свідчень ОСОБА_8 вбачається, що з 16 год 10 хв і до 17 год 15 хв нікого у коридорі не було, ОСОБА_4 вона не бачила.

Зазначає, що позивачці навіть не було запропоновано надати пояснення щодо інциденту із хворим ОСОБА_4 , а останній не може навести жодних доказів свого відвідування кабінету ОСОБА_1 .

Крім того, лікарем ОСОБА_5 після огляду ОСОБА_4 лише надано рекомендації, а жодного запису про гострий стан пацієнта зроблено не було, невідкладні медичні заходи при гострому стані пацієнта не проводилися. Натомість, в амбулаторній картці ОСОБА_4 містяться дописи до тексту. Таким чином, вважає, що має місце фальсифікація стану здоров`я ОСОБА_4 .

Також у тексті наказу про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності відсутнє посилання на відповідні закони та нормативні акти МОЗ України та не зазначено, на підставі якої правової норми працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Вважає, що начальник ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» Васьківський О.П. не наділений повноваженнями щодо проведення перевірки лікарів та створення відповідної комісії.

Таким чином, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду також була подана іншим представником ОСОБА_1 адвокатом Лагодіним Д.С., який зазначив, що до позивачки, яка 4 жовтня 2018 року, о 16 год. 45 хв. перебувала на робочому місці в кабінеті № 45, жоден відвідувач чи пацієнт, якому необхідно було б надати медичну допомогу, не звертався. Доповідна записка, складена начальником поліклініки Бурлею О.М., не містить посилання на джерело отримання такої інформації та підстави, за яких останній стала відома така інформація. В оспорюваному наказі № 88 від 17 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності взагалі відсутня інформація про пацієнта, якому позивачка не надала медичну допомогу.

Крім того, у висновку, складеному за наслідками перевірки від 5 жовтня 2018 року, міститься посилання, що для виявлення факту звернення ОСОБА_4 до позивачки комісією відповідача було вивчено запис з реєстратора відеонагляду, що, в свою чергу, є первинним доказом та який оформлено актом вивчення запису з реєстратора відеонагляду № 33/25/142 від 5 жовтня 2018 року. Проте з вказаним відеозаписом позивачка не ознайомлена та про його наявність дізналася з висновку за матеріалами перевірки від 5 жовтня 2018 року.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 2 січня 2019 року зобов`язано відповідача надати вказаний відеозапис, однак приписи ухвали відповідачем не виконано. Вважає цей доказ неналежним і вказує, що обставини, на яких ґрунтуються доводи відповідача, жодним чином не доведені під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Зазначає, що покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 містять розбіжності, а, як вбачається з документів, наявних у матеріалах справи, відвідувач ОСОБА_4 начебто заходив до кабінету № 45 о 16 год 45 хв та через 5 хвилин вийшов. Так, про це свідчить акт вивчення запису з реєстратора відеонагляду № 33/25-142 від 5 жовтня 2018 року, письмові пояснення лікаря-терапевта ОСОБА_5 від 4 жовтня 2018 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 5 жовтня 2018 року та висновок за матеріалами перевірки від 5 жовтня 2018 року.

Інформації про те, що ОСОБА_4 стало погано у коридорі і що до нього підходили будь-які медичні працівники, ці документи не містять.

Таким чином, вважає, що комісія установи відповідача зловживає своїм процесуальним становищем, даючи неправдиві свідчення та перекручуючи факти.

Окрім того, у Журналі реєстрації амбулаторних хворих лікаря-терапевта ОСОБА_5 відсутня реєстрація ОСОБА_4 . Натомість міститься лише відмітка в медичній карті амбулаторного хворого № 1253 про дату та час його огляду терапевтом, що не є первинним та належним доказом, який мав підтвердити факт звернення ОСОБА_4 до лікаря-терапевта ОСОБА_5 4 жовтня 2018 року о 17 год. 00 хв. Також у медичній карті відсутні будь-які записи лікаря-терапевта ОСОБА_5 про госпіталізацію ОСОБА_4 , найменування лікувального закладу, відділення, куди був госпіталізований останній. При цьому виписний епікриз № 1354 не містить дати його складання, відтак не може вважатися належним та достовірним доказом звернення ОСОБА_4 до лікаря-терапевта ОСОБА_5 . Отже, єдиним доказом госпіталізації ОСОБА_4 є лише відомості з його медичної карти та відповідний запис, зроблений медичним працівником в Журналі обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації.

Вказує, що судом не надано належну оцінку показам свідка лікаря ОСОБА_8 .

Стверджує, що позивачка не могла дозволити собі протиправної поведінки відносно хворих, оскільки це суперечить її морально-етичним якостям.

Враховуючи вищезазначене, адвокат Лагодін Д.С. просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві відповідач просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що 4 жовтня 2018 року позивачка перебувала на робочому місці у кабінеті № 45 поліклініки з 9 год 00 хв до 17 год 12 хв, із перервою на обід з 13 год 00 хв до 13 год 30 хв. Цей факт не заперечує представник позивачки адвокат Лагодін Д.С.

Звертає увагу на ту обставину, що деякі неточності у показах свідків зумовлені тривалим проміжком часу, який пройшов від самої події до надання свідчень. Медична карта № 1253 та виписний епікриз № 1354 свідчать, що ОСОБА_4 звернувся 4 жовтня 2018 року до лікаря ОСОБА_1 при виникненні гострого стану та потребував невідкладної медичної допомоги, у тому числі ургентної госпіталізації. Таким чином, позивачка, не будучи зайнята прийомом іншого пацієнта, ОСОБА_4 не прийняла і не оглянула, медичну допомогу йому не надала, чим не виконала покладені на неї обов`язки й порушила правила надання невідкладної медичної допомоги при гострому стані у пацієнта та проявила черствість і байдужість до пацієнта. Своїми діями порушила вимоги п.п. 2.1, 2.18, 2.49, 2.52, 2.54 Посадової інструкції, п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку установи. Відібрати у позивачки пояснення щодо причин ненадання медичної допомоги ОСОБА_4 на час проведення перевірки не вбачалося можливим через хворобу останньої. 17 жовтня 2018 року їй було запропоновано надати пояснення, проте ОСОБА_1 відмовилася, про що складено акт № 33/26-174. Зауважує, що позивачка вже неодноразово притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Вказує, що покази свідка ОСОБА_8 слід приймати критично, оскільки вона перебуває із керівництвом у неприязних відносинах через притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 підтримали апеляційній скарги, зауваживши, що розбіжності у показах свідків вказують на факт фальсифікації обставин даної події. Наявні в матеріалах справи докази не відповідають критеріям допустимості та належності, адже документи складені за вказівкою адміністрації відповідача, покази свідків щодо ненадання позивачкою медичної допомоги ОСОБА_4 , є необ`єктивними та містять неправдиву інформацію. Висновки суду грунтуються виключно на наданих відповідачем доказах, яким не надано належну правову оцінку.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав доводи, викладені в апеляційних скаргах, та пояснив, що з дня вчинення позивачкою вказаного дисциплінарного правопорушення пройшов значний проміжок часу, що зумовило виникнення деяких розбіжностей у показах свідків. Однак, вирішальною є та обставина, що факт звернення ОСОБА_4 до лікаря ОСОБА_1 4 жовтня 2018 року й відмова останньої надати йому медичну допомогу, є доведеним та не спростований у встановленому законом порядку.

Також звернув увагу на неодноразове притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни й невиконання посадових обов`язків.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 9 липня 2001 року обіймала посаду лікаря-терапевта поліклініки, лікарні при УМВС України в Житомирській області. 6 листопада 2015 року її звільнено із займаної посади відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України. У зв`язку із організаційно-штатними змінами 7 листопада 2015 року призначена на посаду лікаря-терапевта дільничного поліклініки, лікарні ( з поліклінікою) ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області». Відповідно до організаційно-штатних змін 2 серпня 2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду лікаря-терапевта дільничного поліклініки ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області». Вказані обставини підтверджується довідкою відповідача, виданою 19 жовтня 2018 року за №33/26-196.

Згідно з наказом начальника ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області» Васьківського О.П. №88 від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за те, що вона 4 жовтня 2018 року, перебуваючи на своєму робочому місці, в кабінеті №45 поліклініки, безпідставно відмовила пацієнту у наданні медичної допомоги.

У наказі також вказано, що ОСОБА_1 не виконала покладені на неї обов`язки та порушила правила надання невідкладної медичної допомоги при гострому стані пацієнта, проявила черствість і байдужість та порушила вимоги пунктів 2.1, 2.18, 2.49, 2.52, 2.54, 4.1, 4.4 посадової інструкції.

Підставою для винесення вказаного наказу зазначено висновок за матеріалами перевірки від 5 жовтня 2018 року №33/26-143, проведеної відповідно до наказу ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" від 5 жовтня.2018 року №177.

Як свідчать матеріали справи, 4 жовтня 2018 року лікарем-терапевтом ОСОБА_5 на ім`я начальника поліклініки ДУ « ТМО УМВС України по Житомирській області» ОСОБА_6 написано пояснювальну записку, в якій зазначено, що 4 жовтня 2018 року, о 17 год., звернувся ОСОБА_4 , зі слів якого лікар в кабінеті №45 ОСОБА_1 відмовила йому в огляді. При огляді пацієнт скаржився на головний біль, серцебиття, головокружіння. ОСОБА_4 терміново надано медичну допомогу та госпіталізовано в терапевтичне відділення в ургентному порядку.

4 жовтня 2018 року начальник поліклініки ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області» Бурля О.М. подала на ім`я начальника цієї установи ОСОБА_3 доповідну записку, в якій зазначено, що 4 жовтня 2018 року, близько 16 год. 45 хв., до кабінету №45, в якому працює лікар-терапевт дільничний поліклініки ОСОБА_1 , звернувся за медичною допомогою пенсіонер ОСОБА_4 . Проте, лікар-терапевт поліклініки ОСОБА_1 відмовила ОСОБА_4 у наданні медичної допомоги та запропонувала звернутися до іншого лікаря-терапевта поліклініки. В коридорі ОСОБА_4 стало погано. Після цього його в ургентному порядку госпіталізували до терапевтичного відділення лікарні з попереднім діагнозом : гіпертонічний криз.

Матеріали справи також свідчать, що 5 жовтня 2018 року до начальника ДУ «ТМО УМВС України по Житомирській області» звернувся ОСОБА_4 , який, маючи право на отримання медичних послуг у цій установі, пояснив, що 4 жовтня 2018 року, близько 16 год. 45 хв., у зв`язку з різким погіршенням самопочуття прибув до поліклініки й звернувся за медичною допомогою до лікаря, який перебував у кабінеті №45. Окрім лікаря, в кабінеті нікого не було. Лікар повідомив про те, що він зайнятий та порекомендував звернутися до іншого терапевта. Після цього він залишив кабінет №45 та у подальшому був прийнятий лікарем ОСОБА_5 .

Наказом начальника ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області Васьківського О.П. від 5 жовтня 2018 року №177 з метою проведення перевірки даного факту створено комісію у складі: заступника начальника установи з медичних питань лікаря Кудака А.В., начальника поліклініки лікаря Бурлі О.М., старшого інспектора з кадрів установи ОСОБА_9 , голови профкому ППО лікаря-хірурга поліклініки ОСОБА_10 ..

Наявний в матеріалах справи акт №33/26-142 від 5 жовтня 2018 року містить інформацію про те, що комісією проведено вивчення архівного запису з відеокамери, встановленої у коридорі другого поверху адміністративного приміщення ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області», за 4 жовтня 2018 року.

Вивченням цього відеозапису встановлено, що 4 жовтня 2018 року до кабінету №45 лікаря-терапевта дільничного поліклініки ОСОБА_1 , о 16 год. 45 хв. зайшов відвідувач ОСОБА_4 . Через 5 хвилин він вийшов із кабінету та підійшов до кабінету лікаря-терапевта дільничного ОСОБА_5 .

За результатами перевірки 5 жовтня 2018 року комісією складено акт, яким встановлено, що 4 жовтня 2018 року, о 16 год. 45 хв, до кабінету №45, в якому працює лікар-терапевт дільничний поліклініки ОСОБА_1 , за медичною допомогою звернувся ОСОБА_4 . У цей час в кабінеті №45 пацієнтів не було. Проте лікар ОСОБА_1 , не будучи зайнята прийомом іншого пацієнта, не прийняла ОСОБА_4 та не надала йому медичну допомогу. У медичній картці ОСОБА_4 лікарем ОСОБА_1 не зафіксовано звернення пацієнта за допомогою.

Комісією також відібрано пояснення у ОСОБА_4 , який пояснив, що 4 жовтня 2018 року він прибув до медичної установи та близько 16 год. 45 хв. Звернувся за медичною допомогою до лікаря у кабінет №45. В кабінеті пацієнтів не було, проте лікар, зіславшись на зайнятість, запропонувала йому звернутися до іншого лікаря поліклініки.

О 17 години ОСОБА_4 оглянула лікар-терапевт ОСОБА_5 та в подальшому пацієнта в ургентному порядку госпіталізували до терапевтичного відділення лікарні з попереднім діагнозом : гіпертонічний криз.

У висновку також зазначено, що факт звернення ОСОБА_4 до лікаря ОСОБА_1 підтверджується записом з відеокамери, встановленої в коридорі 2-го поверху поліклініки.

На час проведення перевірки комісія була позбавлена можливості відібрати пояснення у лікаря ОСОБА_1 щодо причин ненадання нею медичної допомоги ОСОБА_4 , оскільки, зі слів чоловіка ОСОБА_1 , остання захворіла та не може вийти на роботу.

Таким чином, комісія дійшла висновку про те, що факти, викладені у доповідній записці начальника поліклініки ОСОБА_6 від 4 жовтня 2018 року, знайшли своє об`єктивне підтвердження. Лікар ОСОБА_1 не виконувала покладені на неї обов`язки, які виразилися у порушенні правил надання невідкладної медичної допомоги при гострому стані у пацієнта, проявила байдужість та черствість до пацієнта. Своїми діями остання грубо порушила вимоги пунктів 2.1, 2.18, 2.49,2.52, 2.54, 4.1,4.4 Посадової інструкції, пункт 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку установи.

Як встановлено судом, позивачка з 5 жовтня 2018 року перебувала на лікуванні. 17 жовтня 2018 року, у перший робочий день ОСОБА_1 після її тимчасової непрацездатності, комісією ТМО складено акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо причин ненадання нею медичної допомоги ОСОБА_4 4 жовтня 2018 року. Обґрунтовуючи свою відмову, вона зазначила, що не може згадати дану подію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що у жовтні 2018 року він звернувся за медичною допомогою до лікаря ОСОБА_1 , оскільки у нього боліла голова та серце. Зайшовши до кабінету №45, він попросив поміряти тиск, проте лікар ОСОБА_1 сказала, що не може його прийняти та рекомендувала звернутися до іншого лікаря. Після цього вона вивела його зі свого кабінету та вказала, куди звернутися за допомогою. У подальшому його прийняла лікар ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 4 жовтня 2018 року побачила у коридорі поліклініки ОСОБА_4 , який повідомив про те, що погано себе почуває й звернувся да медичною допомогою до лікаря ОСОБА_1 , проте остання відмовила йому у наданні медичної допомоги. Свідок також вказала, що покликала лікаря ОСОБА_5 , яка підійшла з медсестрою й оглянула ОСОБА_4 .

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначили, що ознайомилися з відеозаписом реєстратора, встановленого у коридорі поліклініки, де було зафіксовано, що 4 жовтня 2018 року ОСОБА_4 зайшов до кабінету ОСОБА_1 та через декілька хвилин вийшов. Свідок ОСОБА_7 також пояснив, що ОСОБА_4 , вийшовши з кабінету ОСОБА_1 , сів на стільчик у коридорі, де до нього підійшла начальник поліклініки і підвела до кабінету лікаря ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що працює у кабінеті №44 й 4 жовтня 2018 року протягом дня заходила до кабінету №45, де працювала ОСОБА_1 . ОСОБА_4 вона не бачила й до 17 год. 15 хв. відвідувачів поліклініки у коридорі не було.

В судовому засіданні досліджувався витяг з медичної картки ОСОБА_4 , який містить інформацію про те, що 4 жовтня 2018 року він був оглянутий лікарем-терапевтом. Виписний епікриз також свідчить про те, що ОСОБА_4 з 4 жовтня 2018 року по 15 жовтня 2018 року перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні лікарні ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності були дотримані вимоги трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці..

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі ( розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме: у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

За змістом статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Крім того, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, у чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 2.1, 2.18, 2.52, 2.54 Посадової інструкції дільничного лікаря-терапевта поліклініки, лікарні ( з поліклінікою) ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області» передбачено, що лікар-терапевт зобов`язаний проводити амбулаторний прийом ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, членів їх сімей та пацієнтів, які мають право на обслуговування в установі, відповідно до вимог локальних протоколів, а у разі їх відсутності, уніфікованих клінічних протоколів чи інших стандартів медичної допомоги; проводити ургентну госпіталізацію хворих з наданням їм на догоспітальному етапі невідкладної допомоги; у своїй діяльності додержуватися принципів медичної етики та загальних морально-етичних норм; виконувати внутрішній трудовий розпорядок.

Наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності містить чіткий виклад обставин, які стали підставою для застосування до неї стягнення у вигляді догани. У наказі вказано пункти посадової інструкції, які були порушені ОСОБА_1 , а також міститься посилання на норми трудового законодавства, на підставі яких її притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного дисциплінарного правопорушення підтверджений належними та допустимими доказами, які були досліджені судом першої інстанції з дотриманням вимог процесуального права.

Пояснення ОСОБА_4 , пояснювальна записка лікаря ОСОБА_5 , доповідна записка начальника поліклініки Бурлі О.М., акт вивчення запису з реєстратора, висновок комісії за наслідками перевірки підтверджують факт ненадання позивачкою медичної допомоги ОСОБА_4 4 жовтня 2018 року. Вказані докази не спростовані в судовому засіданні, адже та обставина, що у трудових правовідносинах працівник є слабшою стороною у порівнянні з власником чи уповноваженим ним органом, не звільняє працівника від обов`язку доводити обґрунтованість своїх позовних вимог з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

Та обставина, що в судовому засіданні безпосередньо не був досліджений відеозапис з реєстратора, не спростовує акт вивчення запису, складений комісією відповідача. Як пояснив представник ТУ « ТМО МВС України по Житомирській області», відеозапис з реєстратора за 4 жовтня 2018 року не зберігся, оскільки реєстратор містить значний обсяг інформації, яка через певний проміжок часу автоматично видаляється. Члени комісії, які підписали вказаний акт, були допитані в судовому засіданні в якості свідків й підтвердили факт звернення ОСОБА_4 до лікаря ОСОБА_1 .

Факт ненадання позивачкою медичної допомоги ОСОБА_4 також підтверджений показами свідків, які були допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача. Ставити під сумнів покази цих свідків у суду відсутні підстави, оскільки вони узгоджуються з письмовими доказами у справі.

Досліджена судом медична документація ( виписка з медичної картки ОСОБА_4 та виписний епікриз) підтверджують ту обставину, що ОСОБА_4 з 4 по 15 жовтня 2018 року перебував у терапевтичному відділенні лікарні ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області».

Таким чином, зазначені докази у своїй сукупності спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що при застосуванні до неї вказаного дисциплінарного стягнення відповідачем порушені вимоги законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі представника позивачки ОСОБА_2 , на ту обставину, що керівник ДУ « ТМО МВС України по Житомирській області» Васьківський О.П. не мав повноважень здійснювати перевірку роботи лікаря ОСОБА_1 , спростовується вимогами Положення про Державну установу « Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області», відповідно до яких начальник ТМО вживає заходів із усунення недоліків, що стали причиною обґрунтованих скарг, забезпечує дотримання прав і свобод людини та громадянина під час лікування та звернення за медичною допомогою до фахівців закладів охорони здоров`я, що входять до складу ТМО; має право накладати на працівників дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства; видавати в межах своєї компетенції накази та доручення, обов`язкові для виконання всіма підрозділами та працівниками закладу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 -адвоката Лагодіна Дениса Сергійовича та ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: