Провадження № 2/127/1332/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу і порядку участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває права за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу і порядку участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою суду від 21.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач надав суду заяву про забезпечення позову у якій просив встановити обов`язок ОСОБА_2 надавати йому можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше двох разів на тиждень у будні дні, після 18:00 год, не менше ніж на 2 години, у вихідні дні з 10:00 год. по 21:00 год. не менше ніж 2 години, поза межами постійного місця проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, до набрання чинності рішенням суду у даній справі. У судовому засіданні також уточнив, що бажає бачитися із сином у кожен вівторок та четвер з 18:00 по 20:00 годину, у неділю з 10:00 по 12:00 годину. Мотивував тим, що позивач має єдиного сина ОСОБА_3 , в силу сімейних обставин шлюб між сторонами розірвано і батьки дитини проживають окремо. Наразі відповідач у справі чинить перешкоди у спілкуванні та побаченні із дитиною, усі спроби домовитися про зустріч ігноруються. Таким чином позивач позбавлений можливості провести час із сином приділити йому батьківську любов та увагу, врешті решт втрачається психо емоційний контакт із сином.

Відповідач ОСОБА_2 проти побачень позивача із сином не заперечила підтвердила, що позивач дійсно не бачиться із сином проте вважає, що вина у цьому лежить на позивачу.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про проведення судового засідання у її відсутність.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansenv. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до приписів статей 141,153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Суд зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження, вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

За результатами вивчення матеріалів справи, суд знаходить достатніми і обґрунтованими доводи заяви про те, що відсутність стабільних контактів батька із сином дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з ним, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду по суті позову.

Зважаючи на встановлені обставини, суддя дійшов до переконання про можливість забезпечення позову у даній справі шляхом зобов`язання відповідача вчиняти дії, які зазначені в заяві.

При цьому судом враховано співмірність заходу забезпечення позову, зокрема наслідки від вжиття заходів забезпечення (встановлення побачень батька із дитиною) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрати емоційного зв`язку між позивачем із сином внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

З огляду на характер спірних правовідносин, підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 - 261 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) надавати можливість ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) безперешкодно бачитися, спілкуватися та спільно проводити час з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен вівторок та четвер з 18:00 по 20:00 годину, у неділю з 10:00 по 12:00 годину, поза межами постійного місця проживання дитини, без обмеження місця прогулянок, без присутності матері, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: