МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 478/82/23
Провадження № 22-ц/812/359/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко Х.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021 по справі №478/281/21 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 з частини заробітку щомісяця на 1/6 частину заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він та відповідачка ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 лютого 2021 року Казанківським районним судом Миколаївської області винесено судовий наказ по справі № 478/281/21 про стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 з усіх доходів.

23 березня 2021 року державним виконавцем Казанківського районного відділу ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання судового наказу Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року по справі №478/281/21.

26 травня 2021 року постановою державного виконавця у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 звернено стягнення на його заробітну плату.

З 2021 року та по теперішній час позивач офіційно не працевлаштований, постійних доходів або заробітків не має.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 січня 2023 року сума сплачених ним аліментів починаючи з лютого 2021 року становить 44440,75 грн. Загальна сума боргу станом на 01 січня 2023 року становить 18404,04 грн.

Зважаючи на фінансовий стан завжди намагається сплачувати вчасно аліменти на утримання своєї дитини в повному обсязі. Проте, стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, враховуючи, що він є безробітним та сума аліментів розраховується із середньої заробітної плати по регіону, є для нього непомірним тягарем.

На даний час він створив нову сім`ю разом із співмешканкою ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином ОСОБА_5 . Проживають вони разом без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , ведуть спільний побут, господарство, спільний бюджет.

Крім цього, вказує, що на його утриманні також перебуває мати похилого віку, яка є пенсіонеркою та потребує сторонньої допомоги та матеріального забезпечення.

В силу ст.51 Конституції України та ст. 202 СК України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків які потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, зміна сімейного стану та скрутне матеріальне становище, перебування на утриманні непрацездатної матері створюють умови, за яких він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку.

Проаналізувавши положення ст. ст. 150, 180, 181, 182, 192 СК України, ч.4 ст. 273 ЦПК України, п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021 по справі №478/281/21 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 з частини заробітку щомісяця на 1/6 частину заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій повторюючи доводи позовних вимог просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 26 лютого 2021 року Казанківським районним судом Миколаївської області у справі №478/281/21 винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

23 березня 2021 року державним виконавцем Казанківського районного відділу ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання даного судового наказу. 26 травня 2021 року постановою державного виконавця у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості зi сплати аліментів від 04.01.2023 року, сума сплачених ОСОБА_1 аліментів починаючи з лютого 2021 року становить 44440,75 грн. Загальна сума боргу станом на 01.01.2023 року становить 18404,04 грн.

Проаналізувавши положення ст. 180,181, 182, 192 СК України та пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, судом може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, суд першої інстанції зазначив, що позивач повинен довести неспроможність сплачувати щомісячно аліменти на утримання його сина у розмірі, визначеному рішенням суду, у зв`язку зі зміною його матеріального або сімейного стану, погіршенням стану здоров`я.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання його сина послався на погіршення його матеріального стану у зв`язку з тим що він не працює, постійних доходів не має, створив нову сім`ю, необхідністю доглядати свою матір, яка є пенсіонером, яка хоч і проживає окремо, проте потребує лікування, та як наслідок неможливість сплачувати аліменти, у розмірі, що становить 1 /4 його доходів. Посилань щодо погіршення здоров`я позивача, що не дає йому змоги працювати (позивач молодого працездатного віку), внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів, позивачем не зазначено. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не містять належних та достатніх доказів, які б давали суду правові підстави для висновку про наявність обставин, які об`єктивно свідчать про неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання його дитини у розмірі, встановленому рішенням суду, що в даному випадку зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини позивача. Крім того, у разі зменшення розміру аліментів, що стягуються з батька, надмірний тягар щодо утримання дитини буде покладено на відповідачку ОСОБА_2 .

Висновки суду про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір визначених судовим наказом Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021 по справі №478/281/21 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених судовим наказом аліментів, а не способу їх стягнення.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, зокрема, передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5 ст. 183 СК України також передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника (ч.1 ст.167 ЦПК України).

Судовий наказ згідно ч.3 ст. 167 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Проте у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (ч.7 ст. 170 ЦПК України) або з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (ч.8 ст. 170 ЦПК України).

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Переглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що згідно частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розглядаючи справу суд правильно посилався, що за змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правильно суд також керувався роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яким розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на створення ним нової сім`ї зі співмешканкою ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином ОСОБА_5 , наявність у нього на утриманні матері похилого віку, яка є пенсіонеркою та потребує сторонньої допомоги та матеріального забезпечення, а також на те, що він є безробітним та не отримує доходи.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт проживання позивача з матір`ю однією сім`єю чи перебування її на його утриманні, а також її матеріального становища.

Як убачається з матеріалів справи, на час видачі Казанківським районним судом Миколаївської області судового наказу від 26.02.2021 по справі №478/281/21 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від заробітку (доходу), мати позивача- ОСОБА_7 згідно пенсійного посвідчення, виданого 24.10.2018 року, вже була пенсіонеркою. Належних та допустимих доказів того, що її дохід, зокрема, пенсія з моменту винесення судового наказу про стягнення аліментів з позивача, зменшилися, позивач суду не надав.

Як стверджує відповідачка в відзиві на позов, позивач не проживає разом з матір`ю, остання протягом кількох років проживає за іншою адресою, ніж позивач, а саме у АДРЕСА_2 , не перебуває на його утриманні, так як забезпечує себе самостійно та доглядає свого батька похилого віку. Дані ствердження відповідачки не спростовані матеріалами справи.

Саме по собі проживання позивача із співмешканкою ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та наявність в цій сім`ї неповнолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 , не впливає на зобов`язання позивача щодо утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів враховує, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Належних та допустимих доказів того, що дані про батька ОСОБА_5 записані зі слів матері, що ОСОБА_4 має статус матері-одиначки, чи про те, що позивач усиновив неповнолітню дитину своєї співмешканки матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи не підтверджується обов`язок позивача щодо утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , а сама по собі наявність у новій сім`ї позивача неповнолітньої дитини, на утримання якої він разом із співмешканкою витрачають кошти, не є достатньою правовою підставою саме для зменшення розміру вже визначеного судовим наказом розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були до видачі судового наказу.

Відсутні в матеріалах справи також докази погіршання матеріального становища позивача після видачі Казанківським районним судом Миколаївської області судового наказу від 26.02.2021р., зокрема, про те, що він втратив роботу саме після видачі зазначеного наказу, чи його доходи зменшилися. В позові та апеляційній скарзі позивач зазначив, що він з 2021 року та по теперішній час офіційно не працевлаштований, постійних доходів або заробітків не має. Отже його матеріальне становище не змінилося з часу видачі судового наказу.

Не має за діючим законодавством правового значення для вирішення питання про можливість зменшення розміру аліментів також наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що суд в межах заявлених позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , визначених судовим наказом Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021р.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, зазначені в тексті рішення суду, не дав належної правої оцінки обставинам, зазначеним в позовній заяві, не відповідають матеріалам справи та діючому законодавству, яке регулює спірні правовідносини, а отже не є підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року