Справа № 149/11/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2023 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі позивачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

представника позивачів - адвоката Адамчука П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_3 після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Позивачі зазначають, що будучи спадкоємцями першої черги за законом вони вчасно звернулись до Літинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини де і була заведена спадкова справа. Однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, а із наданих позивачами документів вбачається розбіжність в написанні прізвища спадкодавця « ОСОБА_3/ОСОБА_2 ».

У інший спосіб позивачі не можуть можливості оформити дане спадкове майно. Тому вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав та просили:

-встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Матяшівка Літинського району Вінницької області, була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку із господарськими будівлями які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 , право на завершення приватизації та одержання правоустановчих документів на земельну ділянку площею 0,55 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

-визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1,22 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Уладівської сільської ради Хмільницького (Літинського) району Вінницької області.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити. Додатково зазначили, що підтримують позовну заяву саме в таких вимогах, які викладені у позовній заяві. Витрати зі сплати судового збору просили залишити за ними.

Представник позивачів - адвокат Адамчук П.Б. просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві задля забезпечення спадкових прав своїх довірителів. Також просив допитати свідків у судовому засіданні, котрі зможуть підтвердили обставини, котрі викладені у позовній заяві при зверненні до суду.

Представник відповідача - Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просять розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради. Не заперечують проти позовних вимог (а.с. 65-66).

Дослідивши матеріали справи та надані в ній стороною позивача докази на обгрунтування заявлених вимог, заслухавши показання свідків, суд приходить до наступних висновків.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що знає позивачку ОСОБА_2 оскільки разом ходили в школу та сиділи за однією партою. Також являлася сусідкою позивачці. Свідок повідомила, що ОСОБА_3 (ще за молодості свідка) купила будинок в с. Матяшівка та переїхала туди зі своїми дітьми, які є позивачами у справі. За життя у спадкодавця було тільки двоє дітей. Зазначала, що дівоче прізвище позивачки ОСОБА_2 - " ОСОБА_2 ". Також повідомила суду, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла саме ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була її сусідкою у с. Матяшівка. Свідок працювала у бібліотеці, заповняла обхідні документи та впевнено ствердила, що прізвище спадкодавця було саме « ОСОБА_2 ». Також зазначила, що син спадкодавця - ОСОБА_1 надалі продовжує проживати у батьківському домі, а дочка спадкодавця та сестра останнього приїжджає до нього в гості.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 6) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно технічного паспорту (а.с. 7-10) зазначається технічна характеристика будинку по АДРЕСА_1 . Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 849 (а.с. 12) ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,22 га на території Уладівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 749/02-14 від 10.11.2022 (а.с. 15) зазначається про те, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки із наданих позивачами документів встановлено розбіжність у прізвищі спадкодавця, а також через відсутність необхідних документів для вчинення нотаріальної дії. Довідкою виконавчого комітету Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 864 від 20.12.2022 (а.с. 16) зазначається про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Спільно із нею проживав та був зареєстрований її син - ОСОБА_1 , 1966 року народження. Довідкою Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 865 від 20.12.2022 (а.с. 17) зазначається про те, що ОСОБА_3 , 1941 року народження, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів погосподарських книг належав житловий будинок в АДРЕСА_1 . Випискою з погосподарської книги за № 863 та № 862 від 20.12.2022 (а.с. 18, 19) ОСОБА_3 зазначена головою домогосподарська по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначений її сином. Рішенням виконавчого комітету Уладівської сільської ради від 19.10.1995 (а.с. 20) ОСОБА_3 в приватну власність передано земельну ділянку площею 0,55 га для ведення ОПГ, яка знаходиться в межах АДРЕСА_2 . Згідно свідоцтва про народження (а.с. 21) батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначені ОСОБА_10 , та ОСОБА_3 . Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 22) пояснюється зміна прізвища позивачки із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ». Свідоцтвом про народження (а.с. 26) зазначається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , являлись ОСОБА_12 та ОСОБА_3 . Під час розгляду справи судом було витребувано та досліджено у судовому засіданні матеріали спадкової справи № 147/2002 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 77-85) та встановлено відсутність інших можливих спадкоємців.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав.

Дослідивши доводи сторони позивача, заслухавши пояснення свідків, які підтвердили, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 являлась матір`ю позивачу ОСОБА_1 , враховуючи подібність зазначення прізвища « ОСОБА_3/ОСОБА_2 », суд приходить до висновку, що позивачами надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин.

Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно (житловий будинок із господарськими спорудами).

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у такому випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов в цій частині також слід задовольнити та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовної вимоги про право завершення приватизації земельної ділянки.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державний акт на земельну ділянку спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку.

Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Оскільки ОСОБА_3 (мати позивача) за життя не отримала державного акту на земельну ділянку, хоча земельна ділянка і передана останній, відтак позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері вправі порушувати питання про успадкування права цієї земельної ділянки з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю.

Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну ділянку, розміром 0,55 га розташованої по АДРЕСА_1 , а позивач ОСОБА_1 , має намір успадкувати майно померлої матері, проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому з метою захисту майнових прав позивача, за останнім слід визнати право на земельну ділянку, право на яку було в ОСОБА_3 та котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку).

Так, згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право приватної власності на земельну ділянку на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, а позивач ОСОБА_2 має намір успадкувати майно померлої матері, проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому з метою захисту майнових прав позивачки, за останньою слід визнати право власності на зазначену земельну ділянку право на яку належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якої прийняла у том числі її дочка - ОСОБА_2 , (позивачка у справі).

Керуючись ст. 14 Конституції України, ст. ст. 120, 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209, 258-259, 263-265, 293-294 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., беручи до уваги правову позицію ВССУ від 24.01.2011 р. у справі № 6-2064св10, враховуючи правові позиції, викладені у постанові пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Матяшівка Літинського району Вінницької області, була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 70,7 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м., допоміжною площею 17,5 кв.м, веранди літера "а", ганку, ганку, сараю літера "Б",погребу "П/Б", сараю "В", огорожі №1-5, колодязь № 6, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 , право на завершення приватизації та одержання правоустановчих документів на земельну ділянку площею 0,55 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку площею 1,22 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Уладівської сільської ради Хмільницького (Літинського) району Вінницької області та належала ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ВН № 849 від 24 січня 2001 року .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.