Провадження № 22-ц/802/480/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

вивчивши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про одержання права на спадщину,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 04 квітня 2023 року подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2023 року у даній справі.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10.04.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки заявником не наведено та не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які б могли об`єктивного свідчити, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, тому апеляційну скаргу позивача залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку, із вказівкою на інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

На виконання ухвали апеляційного суду від 10.04.2023 позивач ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в якій вказала, що копію повного тексту рішення отримала 10.03.2023, що підтверджується відміткою на заяві про отримання повного тексту рішення та відміткою на копії оскаржуваного рішення. ЇЇ представник в суді першої інстанції адвокат Кобилинський А. О. отримавши копію оскаржуваного рішення 16.01.2023, однак на зав`язок не виходив, за місцем його роботи був відсутній, а тому вона не змогла отримати в нього рішення.

У задоволенні заяви належить відмовити, оскільки зазначені заявником обставини не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з таким.

Згідно приписами статті 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

В рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заява про поновлення строку на апеляційне оскарження повинна містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення суду постановлене 16.01.2023, повний текст виготовлений 19.01.2023, тому строк на оскарження даного рішення закінчився 18.02.2023, проте з апеляційною скаргою позивач звернулася 04 квітня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

26.01.2023 представник позивача Кобилинський А. О. (ордер серії ВЛ №000,068700 від 19.08.2021) отримав копію рішення від 16.01.2023, що підтверджується розпискою.

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Положеннями ч.7 ст.272 ЦПК України визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Оскільки представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кобилинський А. О. отримав копію оскаржуваного рішення суду 26 січня 2023 року, а тому доводи апелянта про те, що поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження є отримання нею копії рішення 10.03.2023 є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

У заяві позивач зазначає, що адвокат Кобилинський А. О. отримавши копію оскаржуваного рішення 16.01.2023, на зав`язок не виходив, за місцем його роботи був відсутній, а тому вона не змогла отримати в нього рішення, проте , не наводить доводів і не подає доказів, що перешкодило їй звернутись до суду першої інстанції з метою отримання копії оскаржуваного рішення в межах визначених законодавством строків. Також позивачем не подано доказів про існування непереборних обставин, які унеможливили подання апеляційної скарги своєчасно.

Та обставина, що ОСОБА_1 зволікала із отриманням копії рішення суду першої інстанції та поданням апеляційної скарги не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки виходячи з положень статей 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Зазначеною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не наведено та не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які б могли об`єктивного свідчити, що строк пропущений з поважних причин.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Приписами частин 3, 4 статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу після закінчення строків, встановлених законом, вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження належить відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2023 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про одержання права на спадщину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя

Судді