Дата документу 27.04.2023
Справа № 334/887/23
Провадження № 2/334/908/23
27 квітня 2023 року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
06.02.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Гончаренко П.П. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
08.02.2023 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху.
17.02.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Гончаренко П.П. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про уточнення позовних вимог.
21.02.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.
05.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
В позові, з урахуванням уточнення позовних вимог, посилалися на те, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад шість місяців, з 2017 року, без поважних причин. Квартира за вищезазначеною адресою є державною власністю, не приватизована, ОСОБА_1 сплачує всі рахунки за квартиру сам, відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг.
Під час спілкування позивача з відповідачем, останній висловив своє небажання сплачувати комунальні платежі, оскільки не користується житловим приміщенням, але і виписуватися із даного житлового приміщення відповідач не бажає. Позивачу складно сплачувати комунальні рахунки ще і за відповідача. Як стверджує позивач, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне користування майном і збільшує комунальні вимоги. Відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі, не намагався виходити на зв`язок з позивачем, місце знаходження відповідача невідоме.
Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад шість місяців можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартири у зв`язку з тривалою, понад шість місяців, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач вимушений звернутися до суду, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування майном.
Прохали визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Позивач та його представник: адвокат Гончаренко П.П. в судове засідання не з`явилися, 27.04.2023 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя народився позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , з 12.11.1996 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 04.07.1996 року, та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 21.02.2023 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Орьол російської федерації народився відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , з 06.08.1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_4 від 05.12.2016 року, Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 07.02.2023 року та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 09.12.2016 року.
Квартира за адресою: АДРЕСА_4 є державною власністю та не приватизована.
Позивач на полягає на тому, що відповідач не проживає в житловому приміщенні даної квартири понад шість місяців, з 2017 року, без поважних причин, ОСОБА_1 сплачує всі рахунки за квартиру сам, відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Під час спілкування позивача з відповідачем, останній висловив своє небажання сплачувати комунальні платежі, оскільки не користується житловим приміщенням, але і виписуватися із даного житлового приміщення відповідач не бажає. Позивачу складно сплачувати комунальні рахунки ще і за відповідача. Як стверджує позивач, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне користування майном і збільшує комунальні вимоги. Відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі, не намагався виходити на зв`язок з позивачем, місце знаходження відповідача невідоме.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 2) право користування (сервітут).
Згідно ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.
Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який має речове право, а саме право користування на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить до державного житлового фонду та не є приватизованою, з позовом до відповідача, який зареєстрований в даній квартирі, однак не проживає в житловому приміщенні даної квартири понад шість місяців, з 2017 року, без поважних причин, чим створює йому перешкоди у праві користування квартирою, так як не приймає участі в оплаті комунальних послуг, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, з вимогою про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири.
Судом встановлено, що відповідач з 2017 року не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 без поважних причин, речове право у виді права користування на яку має позивач, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, чим створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою, а тому суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням даної квартири.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 89, 263-266, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 346, 379, 383, 391, 406 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 28.04.2023 року.
Суддя: С.М.Телегуз