Постанова

Іменем України

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 757/8464/21-ц

провадження № 61-11580св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року у складі судді Новака Р. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року в складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» (далі - ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна») про визнання недійсною угоди сторін про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та звільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 січня 2021 року відповідно до наказу № 21/ос його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку з поданням ним заяви про звільнення. Зазначав, що звільнення відбулося під впливом та психологічним тиском працівників ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» та всупереч частині третій статті 119 КЗпП України.

На обґрунтування позовних вимог додано копію висновку лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи Київської незалежної судово-експертної установи від 15 лютого 2021 року № 3081. Вказаний висновок ґрунтується на результатах дослідження листа ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» від 29 січня 2021 року № 0146 та, на думку позивача, вказує на наявність психологічного впливу на нього під час звільнення.

З урахуванням відмови від частини позовних вимог позивач просив суд:

скасувати наказ ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» від 19 січня 2021 року № 21/ос про звільнення;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна»;

стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку середньомісячного заробітку та судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів, які підтверджували б факт тиску на позивача під час звільнення із займаної посади, а також відсутністю відомостей про звернення позивача із заявою про звільнення з інших причин, окрім тих, які відображені в його заяві від 19 січня 2021 року, до моменту його звільнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 263/13585/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 940/9940/18, від 15 вересня 2021 року у справі № 414/2586/20, від 21 січня 2022 року у справі № 265/596/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року адвокат ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» - Сосєдко М. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що відповідно до наказу від 12 липня 2019 року № 459/ОС ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду інспектора відділу безпеки до ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна».

19 січня 2021 року ОСОБА_1 подав власноруч написану заяву про звільнення з посади за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Наказом ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» від 19 січня 2021 року № 21/ОС ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

25 січня 2022 року адвокат позивача направив відповідачу лист про анулювання угоди домовленості щодо звільнення позивача та просив увільнити його відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом.

Листом від 29 січня 2021 року № 0146 відповідач надав адвокату позивача відповідь, в якій, серед іншого, було зазначено, що 19 січня 2021 року ОСОБА_1 власноруч написав заяву про звільнення за угодою сторін та погодив її у свого безпосереднього керівника. На підставі отриманої заяви відділ кадрів за дорученням керівництва підготував документи, необхідні для звільнення з роботи за угодою сторін; 19 січня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з наказом, про що свідчить його особистий підпис.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Отже, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стала його особиста письмова заява, в якій викладено прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін 19 січня 2021 року. Заява містить резолюцію керівника, що вказує на прийняття стороною роботодавця пропозиції працівника про припинення трудових відносин за угодою сторін.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору, а позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту тиску на позивача під час звільнення із займаної посади, є обгрунтованим.

Переглянувши в касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, то касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська