Справа № 186/1/22
Провадження № 2/761/4397/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання недійсним договору застави, усунення перешкод у реалізації права власності, припинення застави, скасування обтяження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду міста з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору застави, припинення застави, скасування обтяження.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір «Автопакет» №835393/ФЛ, згідно з яким ОСОБА_1 , як позичальник, отримав від банку грошові кошти у сумі 157 200, 00 грн. на придбання автотранспортного засобу та визначено предмет застави - автомобіль марки Misubishi Outlander, 2008 р., номерний знак НОМЕР_1 . Дніпропетровською філією ДІ «Інформаційний центр» інформація про обтяження (заставу) придбаного автомобіля внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. ОСОБА_1 мав намір продати належний йому автомобіль, однак було з?ясовано, що незважаючи на те, що строк зобов?язання за кредитним договором - до 17.06.2015, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про обтяження транспортного засобу у вигляді застави. ОСОБА_1 вважає таке обтяження незаконним та просить визнати недійсним договір застави, припинити заставу, скасувати обтяження.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області справу направлено за підсудністю Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та Відповідач в судове засідання не з`явилися, про час та місце засідання повідомлені належним чином. Заперечень щодо заочного розгляду справи від позивача не надходило. Відзива відповідач не подавав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Судом встановлено наступне:

18 червня 2008 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено Договір «Автопакет» №835393/ФЛ, згідно з яким ОСОБА_1 , як позичальник, отримав від банку грошові кошти у сумі 157 200, 00 грн. на придбання автотранспортного засобу та визначено предмет застави - автомобіль марки Misubishi Outlander, 2008 р., номерний знак НОМЕР_1 . Договір підписано відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 та поручителем - ОСОБА_2 . Пунктом 1.1.4 Договору №835393/ФЛ від 18.06.2008 року визначено, що банк налає позичальнику кредит з терміном погашення до 17 червня 2025 року.

На виконання положень зазначеного договору, 23.06.2008 року Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» інформацію про обтяження (заставу) придбаного автомобіля внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

ОСОБА_1 вчасно не сплачував кошти за отриманим кредитом, у зв?язку з чим ПАТ КБ «Надра» у 2013 році звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до ОСОБА_1 та поручителя - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Ухвалою Першотравенського міського суду від 26.03.2021 (справа N? 186/212/13-ц) позов ПАТ КБ «Надра» залишено без розгляду у зв?язку із систематичною неявкою позивача.

ОСОБА_3 мав намір продати належний йому автомобіль, однак було з?ясовано, що незважаючи на те, що строк зобов?язання за кредитним договором - до 17.06.2015, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про обтяження транспортного засобу у вигляді застави. У витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №19290149 від 23.06.2008 року зазначено, що підставою обтяження є договір № GL2N79277_292МП купівлі-продажу майнових прав №347 від 05.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.

Оскільки кредитні зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконані належним чином і по сьогоднішній день, то підстав для їх припинення, а також підстав для припинення застави на їх забезпечення не існує.

Згоди на розпорядження предметом застави банк ні заставодавцю, ні будь-кому іншому не надавав.

Жодної з підстав, передбачених ст. 28 Закону України «Про заставу» для припинення застави не наступило.

Банк згоди на відчуження автомобілю, в тому числі без збереження застави не надавав, застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто позивача.

3 огляду на викладене позивач набув автомобіль з обтяженням без згоди банку, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Факт набуття позивачем у власність заставного автомобіля не свідчить про наявність передбачених законом підстав для скасування обтяження, оскільки у такому випадку реалізація власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном повинна здійснюватися з урахуванням прав та законних інтересів інших осіб і без їх порушень.

Зазначив, що послуги на правничу допомогу та їх розмір, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція про захист прав людини), закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнового права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Порядок звернення стягнення на предмет застави передбачений ст. 20 Закону України «Про заставу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі №6-168цс14, постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/9053/17, від 10 червня 2020 року у справі №757/32656/16, від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18, від 21 вересня 2022 року у справі № 761/2631/21.

Згідно з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20, відповідно до частини першої статті 10 Закону про забезпечення у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до частини другої статті 12 цього Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Оскільки в силу положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає чинність при переході права власності, доказів щодо припинення зазначеного обтяження у встановленому законом порядку на час відчуження вищезазначеного автомобіля позивачем не надано, суд не вбачає підстав для зобов`язання зняти обтяження, застосоване до транспортного засобу Misubishi Outlander, 2008 р., номерний знак НОМЕР_1 .

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню судові витрати, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання недійсним договору застави, усунення перешкод у реалізації права власності, припинення застави, скасування обтяження - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, .

Повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2023 року.

Суддя: