ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 185/11424/22

провадження № 61-6747св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час шлюбу, визнання права власності на частину квартири та стягнення компенсації.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24; накласти заборону будь-яким способом, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення спадкового договору, договору довічного утримання, договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі у заставу, передачі в оренду, тощо вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 .

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилалася на те, що їй стало відомо про рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року у справі № 185/7362/22, яким суд у повному обсязі задовольнив позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Заявник зазначає, що вказане рішення впливає на її майнові права, оскільки 3/4 частини спірної квартири набувались подружжям у спільну сумісну власність. Крім того, існує загроза того, що спірна нерухомість, а саме 3/4 частини квартири АДРЕСА_4 , може бути відчужена.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до матеріалів справи долучено копію рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року у справі № 185/7362/22 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, а також скасовано запис про право власності № 6465287, за яким право власності на 3/4 частини квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Тому накладення арешту на вказану частину квартири буде порушувати права власників квартири, які не залучені до участі у справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено будь-яким способом суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24.

У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що предметом спору є поділ майна подружжя, визнання права власності на 3/4 частини спірної квартири та стягнення компенсації. Накладення арешту на майно не є співмірними із заявленими вимогами, водночас такий вид забезпечення позову як заборона будь-яким способом суб`єктам державної реєстрації прав та державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження 3/4 частини спірної квартири є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами та таким, що відповідає ефективному захисту прав позивача, не порушуючи при цьому балансу інтересів сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року та залишити в силі ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 березня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, витребував справу з суду першої інстанції.

26 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що станом на час подання заяви про забезпечення позову право власності на 3/4 частини квартири було зареєстровано за іншими особами, які не залучені до участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Тому частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції порушив права власників квартири.

Застосований судом апеляційної інстанції вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами.

Підставами касаційного оскарження зазначено частину другу статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Встановивши, що між сторонами у справі виник спір щодо права власності на спірну квартиру, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та призвести до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 .

Вжиті заходи забезпечення позову є необхідними та співмірними із заявленими вимогами та забезпечать поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову.

Тому, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що ефективним заходом забезпечення позову у цій справі є заборона суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження 3/4 частини спірної квартири.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника на те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують права та інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження реєстрації права власності на спірну квартиру за вказаними особами.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 постанову суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову не оскаржували та не заявляли про порушення їхніх прав, а заявник не навів переконливих доводів, яким чином вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову порушують його права та інтереси.

Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Забезпечення позову є лише тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

З огляду на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська