Номер провадження 2/754/484/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Панченко О.М.

секретаря судового засідання - Богослов Ю.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за витрати, понесені за сплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу. Ціна позову - 8 181 грн. 24 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2002 р. між позивачкою її двома доньками, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та продавцем ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . В 2019 році ними було прийнято рішення продати дану квартиру, однак після звернення до нотаріуса та ВДВС стало відомо, що на квартиру накладено арешт у зв`язку із боргом за комунальні послуги. Дізнавшись про борг позивачка сплатила його самостійно, відповідачка ОСОБА_2 та друга донька ОСОБА_5 відмовились допомогти в погашенні боргу, хоч є співвласниками квартири. Після погашення боргу, позивачка звернулась до суду про зняття арешту з квартири і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2021 арешт із квартири було знято. Однак не дивлячись на вищевказані події, відповідачка знову продовжує відмовлятись від самостійної оплати комунальних послуг. Таким чином, згідно доданого до позовної заяви розрахунку з листопада 2018 р. по жовтень 2021 р. загальний борг (регресна вимога) за відповідачкою складає 8 181 грн. 24 коп., яка утворилась по комунальним платежам, підтверджується рахунками та квитанціями на сплату житлово-комунальних послуг, що додаються до позову.

Враховуючи вищевказане, позивачка просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 грошову компенсацію за витрати, понесені за сплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2018 р. по жовтень 2021 р. у сумі 8 181 грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2021 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - залишено без розгляду, а позовну заяву залишено без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2022 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу - направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2022 справу передано головуючому по справі - Панченко О.М.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу прийнято та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.10.2022 від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що з 08.02.2011 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає у даній квартирі усе своє свідоме життя. Доступу до квартири у м. Бровари відповідачка не має, документи на квартиру знаходяться у позивачки, тому вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, 23.11.2002 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (продавці) та позивачкою, відповідачкою та її сестрою ОСОБА_7 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір містить лише підпис позивачки, так як на момент укладення договору вона діяла «від імені неповнолітніх дітей». Так, станом на 23.11.2002 відповідачці було 11років, а її сестрі 8 років. Про зустріч із нотаріусом для підписання договору купівлі-продажу відповідачка не домовлялася, ніхто їй із сестрою не повідомляв у той час про права малолітніх на користування квартирою, оскільки про це їх не запитували. Довгий час про існування договору купівлі-продажу квартири вони взагалі не знали. На теперішній час відповідачка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З моменту укладення позивачкою 23.11.2002 Договору купівлі-продажу квартири у м. Бровари і до теперішнього часу, ні вона, ні її сестра та фактично не проживали, не мають ключів від квартири, і взагалі не знають у якому вона стані. Про наявність накладеного арешту відповідачці не було відомо, оскільки не проживає у квартирі в м. Бровари. Також звертає увагу суду, що доданий до позову «розрахунок» зроблено самостійно позивачкою та не підкріплений належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні ст.ст.77-80 ЦК України. Зазначає, що у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2021 у справі 361/7372/20 мова йде про ряд виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів про стягнення з позивачки боргів, які почали виникати у неї ще з 2005 року. Тобто, фактично борги з`являлись у позивачки ще у то час, коли відповідачка та її сестра були малолітніми дітьми і квартирою позивачка користувалась на власний розсуд. Більше того, позивачка весь цей час здавала квартиру в оренду та отримувала за неї орендну плату від орендарів, тому посилання позивача на «відсутність постійних доходів» взагалі жодним чином не відповідає дійсності. Враховуючи викладене, керуючись ст.360 ЦК України, ст.ст.76-83, 123, 124, 178 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачка просить відмовити у задоволенні позову.

10.03.2023 від ОСОБА_1 надійшли відредаговані розрахунки оплати комунальних послуг.

У судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, враховуючи надані докази, що містяться в матеріалах справи та її пояснення в судовому засіданні.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду судової справи належним чином повідомлена.

Вислухавши сторону позивача у судовому засіданні, дослідивши відзив та наявні в матеріалах справи докази, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом ст.ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18).

Також, згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №725/3790/16-ц, тлумачення ст. 360 ЦК України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо)квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу співвласниками квартири АДРЕСА_1 є: позивачка ОСОБА_1 - 1/5 частки квартири, відповідачка ОСОБА_2 - 2/5 частки квартири та ще одна донька позивачки у справі ОСОБА_8 - 2/5 частки квартири. Таким чином, сторони є співвласниками оспорюваної квартири відносно і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та згідно частки їхньої власності квартири.

ОСОБА_1 у період з листопада 2018 року до жовтень 2021 року сплатила за спожитий природній газ (опалення квартири), газопостачання, послуги холодного водопостачання та водовідведення, за послуги ЖЕК-2 та ОБВС, а всього разом - 20 452,17 грн. що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями, оригінали яких були досліджені судом при розгляді справи. Відповідачка у справі володіє 2/5 частинами у спірній квартирі, згідно з розрахунком, який судом береться до уваги, заборгованість відповідачки за вказаний вище період за надані комунальні послуги складає 8181,24 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивачки.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 322, 360, 526, 541, 543, 544, ЦК України, ст. ст 20, 32 ЗУ"Про житлово-комунальні послуги", ст. 206 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову компенсацію за витрати, понесені за житлово - комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 за період часу з листопада 2018 року по жовтень 2021 року у розмірі 8 181 грн. 24 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Панченко