Справа № 333/323/22
Провадження № 2/333/298/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вишнякова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якої зазначене наступне.

З 01.09.2005 року позивач працює тренером-викладачем у ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна, яку з 01.07.2016 року передано в оперативне управління Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради. 09.11.2021 року на підставі наказу № 04 к/тр без будь-якого попередження та письмових повідомлень ані Департаментом, ані ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна, ОСОБА_1 було відсторонено від посади тренера-викладача з 09.11.2021 року на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Відповідно до наказу № 04 к/тр від 09.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » зазначено наступне: Керуючись ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ, наказом МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 наказую ОСОБА_1 , тренера-викладача, відсторонити від роботи з 09.11.2021 року на час відсутності щеплення проти Covid-19 без збереження заробітної плати. Позицію про незаконність вказаного наказу ОСОБА_1 виклав у 2 заявах від 22.11.2021 року про незаконні вимоги щодо надання медичних документів, оскільки інформація щодо стану здоров`я є медичною тайною, а інформація конфіденційною, та про планування здійснення вакцинації від Covid-19 за умови завершення всіх етапів її досліджень чи її обов`язковості відповідно до закону. Також, 22.11.2021 року позивачем було подано заперечення на наказ від 09.11.2021 року, де зазначено про невідповідність вказаних наказів МОЗ вимогам закону, та як наслідок безпідставність відсторонення. На заяви та заперечення, 17.01.2022 року листом директора ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна від 08.12.2021 року за № 43 повідомлено про те, що відповідно до наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 він підлягає обов`язковому щепленню проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, а відсутність підтвердження факту проходження обов`язкового щеплення є підставою для його відсторонення. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 (у редакції від 04.10.2021 року), відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 року № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі Перелік). Згідно з Переліком, до нього увійшли працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Отже, з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який і входить до переліку затвердженого наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує МОЗ самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. Тобто, вимога відповідача до ОСОБА_1 щодо надання конфіденційної інформації була незаконною, а відтак правомірно відхилена. В будь-якому випадку відповідач здійснюючи відсторонення позивача мав би діяти відповідно до закону, зокрема ст. 46 КЗпП України. Крім того, звертає увагу ще й на той факт, що постановою КМ України від 09.12.2020 року № 1236 було введено карантин, термін дії якого закінчився 28.02.2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінету Міністрів України, яким би встановлювався карантин на інший період не приймалось. Внесення змін до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 є неприйнятним з огляду на положення закону, оскільки КМУ вправі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлювати та відміняти карантин, а повноважень продовжувати його дію, шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови, якою встановлювався карантин та визначався період його дії не наділений. Також, наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » підписав директор ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна ОСОБА_2 . Водночас, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та підписантом ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна визначено ОСОБА_3 . На думку позивача наказ підписано не уповноваженою на це особою, оскільки керівником визначено ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 Відсторонивши позивача від посади без збереження заробітної плати, відповідач позбавив останнього права на існування. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку № 100). Останніми робочими місяцями є вересень та жовтень 2021 року. Заробітна плата за вересень та жовтень 2021 року складала по 22 393,77 грн., тобто 44 787,54 грн. за 2 місяці. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, зокрема з дати відсторонення його від посади - 09.11.2021, по дату винесення судом рішення. На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 мають такий зміст: визнати незаконним та скасувати наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року директора Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , допустивши ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків; стягнути з Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме відсторонення від роботи, з 09.11.2021 року по дату ухвалення судом рішення; стягнути з Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна та Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради судові витрати, у тому числі на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою судді від 24.01.2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення виявлених недоліків.

10.02.2022 року позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 11.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання.

13.09.2022 року представник відповідача Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані наступним. Відповідно до пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом (в редакція, яка набрала чинності 08.11.2021 року), наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.11.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організації, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», з 08.11.2021 року керівники закладів освіти повинні відсторонити від роботи без збереження заробітної плати працівників, які не мають щеплення проти Covid-19, крім працівників, які мають абсолютні протипоказання до вакцинації проти Covid-19. Відсторонення працівника від роботи за своїм змістом означає призупинення трудових правовідносин тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю. Так, на засіданні тренерської ради Дитячо-юнацької спортивної школи імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна 20.09.2021 року, на якій був присутній позивач ОСОБА_1 , обговорювалося питання обов`язковості профілактичного щеплення проти Covid-19, та що у разі якщо працівники, які не матимуть щеплення проти Covid-19, крім працівників, які мають абсолютні протипоказання до вакцинації проти Covid-19, вони повинні бути відстороненими від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати. Так, з позовної заяви та доданих документів до неї, наданих Департаментом документів, та не заперечується позивачем, що останній був повідомлений про те, що він в силу вищезазначених положень законодавства та займаної посади підпадає під перелік осіб, які підлягають обов`язковій вакцинації проти Covid-19 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, відсутність якої тягне за собою відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, крім працівників, за наявності відповідної довідки медичного закладу, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень. Відтак, Департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради вважає, що ознак неправомірності під час винесення оскаржуваного наказу в діях директора Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, який, з урахуванням покладеного обов`язку, згідно з вимогами Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення, про тимчасове відсторонення Позивача від роботи за відсутності відповідного щеплення. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 04 к/тр від 09.11.2021 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Як похідна від вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи, не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку на час вимушеного прогулу. Щодо вимог про надання документу про обов`язкове щеплення або медичного висновку про абсолютне протипоказання, слід зазначити, що право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Однією з позовних вимог зазначено про визнання незаконним та скасувати наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року директора Дитячо-юнацької спортивної школи імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна про відсторонення позивача від роботи, допустивши ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків: стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 09.11.2021 року по дату ухвалення судом рішення. Але слід зазначити, що тренера-викладача Дитячо-юнацької спортивної школи імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна ОСОБА_1 з 01.03.2022 року допущено до виконання своїх обов`язків. Тобто на теперішній час ОСОБА_1 допущений до виконання своїх обов`язків та отримує за їх виконання заробітну плату. З приводу того, що наказ № 04 к/тр від 09.11.2021 року виданий № 04 к/тр від 09.11.2021 року директором Дитячо-юнацької спортивної школи імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна Корнієнком Д.С. слід зазначити, що згідно з наказом Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради від 31.08.2021 року № 133к/тр ОСОБА_2 призначено на посаду директора дитячо-юнацької спортивної школи імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна на умовах укладеного контракту строком на 1 рік з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року. Отже він мав право видавати в межах своєї компетенції накази та інші акти, надавати вказівки, обов`язкові для працівників закладу. Департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради вважає, що він є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до п.п. 3.1, 3.13, 3.14, 3.17 Положення про департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, затвердженого Рішенням міської ради № 33 від 30.09.2020 року, Департамент здійснює загальне керівництво спортивними закладами та установами комунальної форми власності підпорядкованих департаменту; здійснює контроль за цільовим використанням і технічним станом об`єктів фізкультурно-оздоровчої та спортивної спрямованості у місті, навчальних закладів;. погоджує статути спортивних установ та закладів комунальної та інших форм власності, готує їх до затвердження; інспектує та контролює діяльність спортивних закладів, що є комунальною власністю, організовує їх фінансове забезпечення та зміцнення їх матеріальної бази. Тобто, Департаментом здійснюється загальне керівництво спортивними закладами та установами комунальної форми власності. Жодного відношення до прийняття Дитячо-юнацькою спортивною школою імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків не має. Відповідно до Статуту Дитячо-юнацької спортивної школи ім. олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 25.11.2016 року № 752/15 дитячо-юнацька спортивна школа імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю закладом фізичної культури та спорту, є юридичною особою, має печатку зі своїм найменуванням, штамп і бланк встановленого зразка, свою символіку, ідентифікаційний код, може мати самостійний баланс та рахунки в органах Державного казначейства України. Згідно з нормами законодавства та документів, доданих позивачем до позовної заяви, Департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради є неналежним відповідачем, свободи чи інтереси позивача ним не порушено, не зобов`язаним за вимогою ОСОБА_1 . Належним відповідачем у даній справі є Дитячо-юнацька спортивна школа ім. олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна. Позовна заява взагалі не містить викладених позовних вимог щодо Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, не містить також обґрунтування пред`явлених вимог, не зазначені докази, які доводять в чому полягає порушення Департаментом прав та інтересів позивача ОСОБА_1 . Відповідно до вищевикладеного, Департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. Так, з приводу стягнення витрат на правову допомогу, заперечує та зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, зазначений у позовній заяві (5 000,00 грн.) є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, сума витрат на правову допомогу є завищеною. З даного позову не вбачається, що дана справа є справою великої складності та великої значності.

19.09.2022 року представник відповідача Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна адвокат Іваниця О.О. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані наступним. На засіданні тренерської ради Дитячо-юнацької спортивної школи імен олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, яке відбулося 20.09.2021 року був присутній ОСОБА_1 , обговорювалося питання обов`язковості профілактичного щеплення проти Covid-19, та що у разі якщо працівники, які не матимуть щеплення проти Covid-19, крім працівників, які мають абсолютні протипоказання до вакцинації проти Covid-19, вони повинні бути відстороненими від роботи без збереження заробітної плати. Так, з позовної заяви та доданих документів до неї, наданих Дитячо-юнацькою спортивною школою імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна документів, та не заперечується позивачем, що він був повідомлений про те, що він в силу вищезазначений положень законодавства та займаної посади підпадає під перелік осіб, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на період дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, відсутність якої тягне за собою відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, крім працівників, за наявності відповідної довідки медичного закладу, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень. Відтак, Дитячо-юнацька спортивна школа імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна вважає, що ознак неправомірності під час винесення оскаржуваного наказу в діях директора Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, який, з урахуванням покладеного обов`язку, згідно з вимогами Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи за відсутності відповідного щеплення. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 04 к/тр від 09.11.2021 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки ОСОБА_1 відмовився від обов`язкового щеплення та не надав будь-яких доказів, що він має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Директор Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна діяв правомірно, відсторонивши ОСОБА_1 від роботи з 09.11.2021 року. Тренера-викладача Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна ОСОБА_1 з 01.03.2022 року допущено до виконання своїх обов`язків, останній отримує за їх виконання заробітну плату. Наказ про відсторонення був підписаний ОСОБА_2 , якого призначено на посаду директора дитячо-юнацької спортивної школи ім. олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна на умовах укладеного контракту строком на 1 рік з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року, а отже він мав право здійснювати такі дії в межах своєї компетенції. Заперечують проти стягнення витрат на правничу допомогу, так як вважають, що вона значно завищена, а додані документи мають певні неточності.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду зазначив, що він працює тренером-викладачем у ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна. 09.11.2021 року наказом № 04 к/тр його було відсторонено від роботи, так як він не зробив щеплення від COVID-19, про це не було попереджено заздалегідь. Він звертався із заявами до керівництва щодо незаконних вимог про надання ним медичних документів, надав заперечення проти наказу від 09.11.2021 року. Вважає, що до нього застосовується психологічний тиск та незаконна вимога сертифікатів вакцинації. На свої звернення отримав відповідь, що дії керівництва проведені на підставі наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153, він підлягає обов`язковому щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Він дійсно був присутній на засіданні тренерської ради, де його повідомили про необхідність щеплення, але він планує щеплюватись від коронавірусної хвороби вакциною, котра пройде всі клінічні випробування та буде належним чином зареєстрована в державі Україна і коли на це буде саме його воля. Вважає, що порушені його конституційні права даним наказом. З 01.03.2022 року його знов допущено до роботи з дивним мотивуванням в наказі «на час воєнного стану», наразі він отримує заробітну плату.

Представник позивача підтримав пояснення свого довірителя, просив позов задовольнити, вважає, що наявні достатні правові підстави для скасування наказу та виплати середнього заробітну за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна адвокат Іваниця О.О. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши й дослідивши матеріали справи, робить нижченаведений висновок.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що з 01.09.2005 року позивач працює тренером-викладачем у ДЮСШ ім. Ю. Лагутіна (наказ № 14 від 29.08.2005 року) , яку з 01.07.2016 року передано в оперативне управління Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради (рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 року № 48, рішення Запорізької міської ради від 27.04.2016 року № 36), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

Згідно з посадовою інструкцією № 3 від 31.08.2020 року тренера-викладача ОСОБА_1 , до його посадових обов`язків належить: здійснювати набір у спортивну школу, секцію, групу спортивної й оздоровчої спрямованості дітей і підлітків, що бажають займатися фізичною культурою і спортом і не мають медичних протипоказань; проводити учбово-тренувальну і виховну роботу; використовувати різноманітні прийоми, методи і засоби навчання; проводити добір і спортивну орієнтацію найбільш перспективних для подальшого спортивного удосконалювання учнів; забезпечувати підвищення рівня фізичної, теоретичної, морально-вольової, технічної і спортивної підготовки учнів, зміцнення й охорону їх здоров`я в процесі занять, безпеку учбово- тренувального процесу; сприяти виключенню випадків застосування учнями різних видів допінгів; розробляти річні і поточні плани підготовки; вести систематичний облік, аналіз, узагальнення результатів роботи; використовувати у своїй роботі найбільш ефективні методи спортивної підготовки учнів і їх оздоровлення (а.с. 14-15).

20.09.2021 року відбулось засідання тренерської ради ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна, порядок денний: обов`язкове щеплення проти COVID-19 працівників ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна; про допуск у зали ЗОШ не вакцинованих тренерів. Ухвалили: працівникам школи надати медичній сестрі ДЮСШ ОСОБА_4 , документи, підтверджуючі проходження щеплення в строк до 08.11.2021 року або довідку про абсолютне протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. В разі відсутності даних документів, директор видає наказ про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КзпП України. Серед присутніх на третейській раді був і позивач ОСОБА_1 (а.с. 96-100).

З наказу директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 від 09.11.2021 року № 04 к/тр вбачається, що ОСОБА_1 , тренера-викладача, було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати із 09.11.2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 (а.с. 12).

Згідно з довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 12.11.2021 року № 309 за вказаним місцем роботи ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за вересень 2021 року 22 393,77 грн., за жовтень 2021 року 22 393,77 грн. (а.с. 13).

22.11.2021 року ОСОБА_1 написав на адресу керівництва закладу повідомлення (вх. № 21 від 07.12.2021 року), в якому зазначив, що він планує щеплюватись від коронавірусної хвороби вакциною, котра пройде всі клінічні випробування та буде належним чином зареєстрована в державі Україна і коли на це буде саме його воля (а.с. 25).

Позивачем на адресу директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 було направлено заяву про неприпустимість будь-якого психологічного тиску та незаконність вимоги сертифікатів вакцинації (вх. № 20 від 07.12.2021 року), заперечення на наказ про відсторонення від роботи від 09.11.2021 року (а.с. 26-41).

За вих. № 43 від 08.12.2021 року директором школи ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення (а.с. 16-20).

Згідно з наказом директора ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна ОСОБА_2 від 28.02.2022 року № 01 к/тр ОСОБА_1 допущено до роботи із 01.03.2022 року (а.с. 88).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин 1 і 2 статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци 1 і 5 підпункту 2.2 пункту 2, абзац 12 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України від 04.09.2019 року № 6-р(II)/2019).

При цьому, у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Отже, із змісту статті 12 цього Закону вбачається, що відсторонюються від виконання робіт працівники у разі, коли вони від обов`язкових профілактичних щеплень відмовилися або ухилилися саме у порядку, встановленому законом.

Організацію і проведення профілактичних щеплень врегульовано Положенням про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 року № 551).

Згідно з цим Положенням встановлено, що організація діяльності щодо проведення щеплень покладається на керівника закладу охорони здоров`я (далі ЗОЗ) або на фізичну особу-підприємця, яка одержала ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики (далі ФОП), в установленому законодавством порядку. Профілактичні щеплення здійснюються в пунктах щеплень, які можуть бути постійними або тимчасовими. Щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/ анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 року № 551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Відповідальним за проведення профілактичних щеплень є керівник ЗОЗ або ФОП. Порядок проведення профілактичних щеплень визначається наказом з чітким визначенням відповідальних осіб і функціональних обов`язків медичних працівників, які братимуть участь у їх проведенні. Профілактичні щеплення мають проводитися лише у пунктах щеплення.

Пунктом 17 Положення чітко встановлено, що факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином (при щепленні неповнолітніх батьками або іншими законними представниками, які їх замінюють), так і медичним працівником.

Згідно з п. 18 Положення, у кожному пункті щеплень повинні бути інструкції із застосування всіх медичних імунобіологічних препаратів, що використовуються для проведення щеплень (у тому числі тих, які не входять до переліку обов`язкових), протоколи надання медичної допомоги при невідкладних станах відповідно до чинних нормативів, підготовлені набори лікарських засобів та вироби медичного призначення для надання медичної допомоги при невідкладних станах, а також аптечки для надання термінової медичної допомоги медичним працівникам та технічному персоналу.

З вищезазначеного вбачається, що обов`язковому медичному щепленню особи передує її медичний огляд перед щепленням, що є обов`язковим.

Крім того, про проведене щеплення робиться запис у відповідній документації, а факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником.

Отже, законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 (з подальшими змінами і доповненнями станом на дату прийняття оспорюваного наказу) встановлено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19.12.2020 року до 31.12.2021 року на території України діяв карантин, який продовжено.

Пунктом 41-6 указаної постанови визначено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року № 2153 (далі перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Так, указаним наказом установлено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, про те, що «нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Відсторонення працівника від роботи це один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є тренером-викладачем ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна, а отже за специфікою своєї діяльності має тісний контакт з дітьми та підлітками, які відвідують відповідний заклад, що збільшує вірогідність зараження COVID-19. Крім того, тренер займається з декількома групами, кількість тренерів у закладі становить не менш як 11 чоловік.

Директором ДЮСШ ім. Олімпійського чемпіона Ю. Лагутіна Корнієнком Д.С. було проведено засідання тренерської ради ще 20.09.2021 року, тобто за два місця до винесення наказу про відсторонення, на якій проведено роботи щодо роз`яснення як позивачу так і всім працівникам закладу з приводу необхідності щеплень, наслідків відмови чи ухилення від його здійснення, а також індивідуальні бесіди з конкретними працівниками, усіх було попереджено про надання відповідних документів в строк до 08.11.2021 року.

Однак, з вересня 2021 року позивачем будь-яких дій з метою проведення відповідного щеплення здійснено не було, незважаючи на встановлення відповідних законодавчих вимог, ОСОБА_1 відмовився від обов`язкового щеплення та не надав будь-яких доказів, що він має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування, напроти надав заяву, в якій зазначив, що він планує щеплюватись від коронавірусної хвороби вакциною, котра пройде всі клінічні випробування та буде належним чином зареєстрована в державі Україна і коли на це буде саме його воля (а.с. 25).

Право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки ОСОБА_1 відмовився від обов`язкового щеплення та не надав будь-яких доказів, що він має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування.

Суд зауважує, що підставою для відсторонення позивача як працівника від виконуваної ним роботи є не тільки сам факт відмови від проведення щеплення, але й наявність підстав вважати, що особа вчиняє дії з метою ухилення від їх проведення. При цьому, виконувані ОСОБА_1 трудові обов`язки передбачали об`єктивну необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими особами, а із заявою про встановлення йому (позивачу) дистанційної/надомної форми організації праці останній до роботодавця не звертався.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не заперечується, що про необхідність проведення щеплення йому стало відомо ще у вересні 2021, в той же час станом на час винесення спірного наказу 09.11.2021 року, позивачем щеплення здійснено не було. Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до лікаря, проходив обстеження стану здоров`я або має протипоказання до вакцинації не надав, що у свою чергу свідчить про ухилення від проведення щеплення.

Указане вище підтверджує нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи, а таке відсторонення є пропорційним меті охорони здоров`я як населення так і самого позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що позивача правомірно було відсторонено від роботи, оскільки з часу коли йому стало відомо про необхідність проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до дати безпосереднього відсторонення було надано досить часу, однак останній свідомо від нього ухилився.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

У справі «Соломахін проти України (рішення від 15.03.2012 року) ЄСПЛ зробив правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

Верховний Суд у своїй постанові від 10.03.2021 року у справі № 331/5291/19 виразив свою думку щодо правомірності відсторонення дітей від навчання у разі відсутності в них обов`язкового щеплення, зазначивши, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини визначаються найвищою соціальною цінністю. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущеною до занять, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я не тільки всіх учнів і працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином саму дитину, яка не отримала профілактичні щеплення. З огляду на суспільні інтереси, тимчасове відсторонення (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) дитини від занять не призвело до порушення конституційного права дитини на освіту, яку вона може отримати в інших формах.

З огляду на викладені правові позиції наявні підстави вважати, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

У рішенні ЄСПЛ від 08.04.2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» [GC] заява № 47621/13, і 5 інших) ЄСПЛ зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом із цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: 1) чи є втручання виправданим відповідно до закону; 2) чи має воно на меті законні цілі; 3) чи були вони виправданими в демократичному суспільстві.

Для визначення законності таких втручань ЄСПЛ вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

Суд констатує, що бездіяльність самого роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд зауважує, що дійсно жодна особа не може бути примушена до примусової вакцинації, в той же час особа, яка відмовляється від її проведення не може ставити у залежність від цього життя та здоров`я інших оточуючих її осіб, тобто наражати їх на небезпеку, а тому відмовляючись від її проведення з власних мотивів, повинна усвідомлювати можливість призупинення її трудової діяльності у разі наявності в неї професії, яка входить до переліку осіб, що мають бути вакциновані.

Отже, навіть за умови визнання щеплення обов`язковим, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому в разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати. Тому особа має право вибору: вакцинуватися і продовжувати працювати або ж утриматися від вакцинації й бути відстороненим від роботи.

Досліджуючи питання наявності закону, ЄСПЛ в ухваленому 08.04.2021 рішенні (п. 266) у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), яке суд уважає таким, що підлягає застосуванню до цих правовідносинах, наголосив таке:

«Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, при чому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], № № 28859/11і 28473/12, § 167, 15.11.2016 року, з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні саме таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272):

«Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

А у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи (п. 285):

«… Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивач, який відмовився від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке (п. 306):

«Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком його рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Таким чином, суд дійшов висновку, про те, що керівник закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників виховного процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи, отже позовна заява задоволенню не підлягає.

Також, суд приймає заперечення представника відповідача Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради з приводу того, що Департамент не є належним відповідачем у справі. Дійсно, відповідно до Статуту Дитячо-юнацької спортивної школи ім. олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 25.11.2016 року № 752/15 дитячо-юнацька спортивна школа імені Олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю закладом фізичної культури та спорту, є юридичною особою, має печатку зі своїм найменуванням, штамп і бланк встановленого зразка, свою символіку, ідентифікаційний код, може мати самостійний баланс та рахунки в органах Державного казначейства України, а отже і є належним відповідачем у справі. Департамент спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради можливо залучити до участі у справі лише в якості третьої особи.

Що стосується стягнення заробітної плати за час відсторонення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Так як під час відсторонення, правомірність якого встановлена судом, працівник тимчасово не виконує роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дитячо-юнацької спортивної школи імені олімпійського чемпіона Юрія Лагутіна, Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 липня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик