Справа № 161/2285/23 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/644/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, покликаючись на такі обставини.

03 січня 2021 року інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Хоронжуком І.В. було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 03.01.2021 о 15:00 год., в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 перебував у громадській споруді (під`їзд житлового будинку) без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі №140/1049/21, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року в адміністративній справі №140/15885/21, визнано протиправною наявну у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію про вчинення ОСОБА_1 правопорушення за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зобов`язано Управління патрульної поліції у Волинській області вилучити із інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вказує, що внаслідок протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності він зазнав моральної шкоди, яка виразилася у його душевних стражданнях, зміні звичайного способу життя, адже він був змушений доводити свою невинуватість у судовому порядку.

Посилаючись на вищевикладене, а також положення глави 82 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 15 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

23.06.2023 Департамент патрульної поліції надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Вказує, що в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року по справі № 140/1049/21, не визнавалися дії інспектора ДПП Хоронжука І.В., який виносив постанову серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП протиправними, так як це не передбачено ч. З ст. 286 КАС України, було лише скасовано вищезазначену постанову і рішення ДПП від 15.01.2021 щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 06.01.2021. Оскільки, було скасовано постанову від 03.01.2021, то відповідно і штраф накладений в ній не підлягає стягненню з позивача. А отже, всі матеріальні збитки були відшкодовані позивачу.

Вважає, що підстав для моральних страждань в апелянта не було.

Позивач до матеріалів справи не надав доказів на обґрунтування визначеної суми моральної шкоди, із врахуванням обставин справи, а тому вимоги безпідставні.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (15000 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 24.07.2023 тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2021 інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Хоронжуком І.В. було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 03.01.2021 о 15:00 год., в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 перебував у громадській споруді (під`їзд житлового будинку) без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі №140/1049/21, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року в адміністративній справі №140/15885/21, визнано протиправною наявну у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію про вчинення ОСОБА_1 правопорушення за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зобов`язано Управління патрульної поліції у Волинській області вилучити із інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема, незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі №140/1049/21, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 474259 від 03.01.2021 і закрито справу про адміністративне правопорушення. Отже, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що адміністративне провадження порушено незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, однак колегія суддів не погоджується з наведеними в мотивувальній частині рішення висновками про відсутність підстав для застосування до розглядуваних правовідносин положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у зв`язку з таким.

Пунктом 4 частини першої ст. 2 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штраф. Тому у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що при його визначенні суд дослідивши обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов правильного висновку про стягнення на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні та зводяться до суб`єктивної оцінки обставин справи та помилкового тлумачення норм матеріального права.

Твердження відповідача, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, про неправильний суб`єктний склад відповідачів, є помилковим. В постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Від імені юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу, створеної на підставі положення, має право виступати керівник відокремленого підрозділу, який призначається юридичною особою. Між керівником юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу і юридичною особою, яка є засновником такого підрозділу, існують відносини представництва, і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 15 Закон України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Отже, в даній справі про відшкодування шкоди державою Департамент патрульної поліції є належним відповідачем, як орган, незаконними рішеннями та діями посадових та службових осіб якого позивачеві завдано шкоди.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині наведених місцевим судом підстав для задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення у зазначеній частині в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року в даній справі змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року в даній справі в редакції постанови апеляційного суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: