Справа № 724/266/23
Провадження № 2/724/162/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

за участі секретаря судового засідання: Писанюк Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності. Право власності даного житлового будинку набув на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Мартинюк С.А., Дністровського районного нотаріального округу, Чернівецької області. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано на позивача у передбаченому законом порядку.

Представник позивача вказує, що на час оформлення права власності на будинок у ньому був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт реєстрації відповідача у його будинку порушує його права на вільне розпорядження і користування майном, оскільки відповідач не є членом його родини, не сплачує комунальні послуги та в утриманні житла участі не бере. У випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, реєстрація відповідача та його право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні права відчуження будинку, скористатися пільгами по оплаті комунальних послуг, тощо.

Відповідач понад один рік без поважної причини відсутній за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не користуються ним без поважних причин, тому він втратив право на користування цим будинком та повинен бути знятий із реєстрації.

Враховуючи вище викладене представник позивача просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.02.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 14.03.2023 року вирішено здійснити перехід з спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 11.08.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі продажу житлового будинку, який зареєстрований в реєстрі за № 842 та який посвідчено нотаріально. Відповідно до договору ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 307182877 від 11.08.2022 року, випискою з погосподарської книги №9 виданої виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 50 від 19.01.2023 року та інформаційною довідкою №321691785 від 02.02.2023 року.

Відповідно до довідки від 01.02.2023 року № 116 в погосподарському номері, що у АДРЕСА_1 зареєстровані один мешканець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 17.01.2023 року № 41 комісією встановлено, що ОСОБА_1 з 11.08.2022 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В даному господарстві зареєстровані з 13 січня 2022 року і по даний час ОСОБА_2 останній у селі не проживає і не проживав ніколи та його місце знаходження на даний час не відоме.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ПК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України проголошує - «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності..,»

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

У відповідності до ч.1 ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вразі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вище викладене дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, взявши до уваги те, що відповідач без поважних причин в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з 13.02.2022 року, тобто більше одного року, допомоги позивачу по утриманні будинку не надає, реєстрація відповідача у житловому будинку створює для позивача перешкоди у його користуванні, а тому суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення на відповідача, а тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмір 1073,60 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2023 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ