П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року м. Київ

Справа № 7527/25732/20ц

Провадження № 22-ц/824/5945/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В.В.,

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Коцюби Олексія Вікторовича в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2018 року стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013 року - внесені кошти в розмірі 195 000 грн., відсотки 136 249,43 грн., 3% річних в розмірі 4968,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 18477 грн., пеню 844,64 грн., за договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013 року - внесені кошти в розмірі 138 000 грн., відсотки 95394,29 грн., 3% річних в розмірі 3516,16грн., інфляційні втрати в розмірі 13054,70 грн., пеню 597,75 грн., за договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013 року - внесені кошти 314044,64 грн., відсотки 218756,61 грн., 3% річних в розмірі 72 ,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 30399 грн., 1520,32 грн.

Рішення суду виконано 10.03.2020 року.

Вказувала, що за період з дати подання позову про стягнення вкладів до дати виконання рішення суду, банк незаконно утримував кошти, а тому зобов`язаний сплатити відсотки за договором, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідно до ст. 549 ЦК України, 3% річних та інфляційні збитки, передбачені ст. 625 ЦК України.

За викладених обставин, просила суд стягнути за період з 18.06.2018 року по 10.03.2020 року за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.201Зр . відсотки 24 885,21 грн., пеню 105567,67грн., 3% річних в розмірі 17206,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 30 925,61 грн., за договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013 року відсотки 17611,07 грн., пеню 74381,68 грн., 3% річних в розмірі 12123,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 21 789,81грн., за договором №SAMDNWFD300 від 11.12.2013 року відсотки 44 792,23 грн., пеню 16 9801,31 грн., 3% річних в розмірі 27 676,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 49742,59 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013 року 3% річних в розмірі 10126,25грн., інфляційні втрати в розмірі 18 205,30 грн., за договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013 року 3% річних в розмірі 7166,27 грн., інфляційні втрати в розмірі 12883,75 грн.; за договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013 року 3% річних в розмірі 16308,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 23319,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коцюба О.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на факт переведення боргів за депозитними договорами ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінілон», що внаслідок «мовчазної» згоди було підтверджено кредитором, а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відмітив, що при стягненні 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до виконавчої служби щодо виконання рішення суду у січні 2020 року, а рішення суду набрало законної сили ще в травні 2019 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Коцюба О.В. в інтересах АТ КБ«ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку адвоката Коцюби О.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року(справа №757/29876/18-ц) стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013 року внесені кошти в розмірі 195 000 грн., відсотки 136 249,43 грн., 3% річних в розмірі 4968,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 18477 грн., пеню 844,64 грн.; за договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013 року внесені кошти в розмірі 138 000 грн., відсотки 95394,29 грн., 3% річних в розмірі 3516,16грн., інфляційні втрати в розмірі 13054,70 грн., пеню 597,75 грн.; за договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013 року внесені кошти 314044,64 грн., відсотки 218756,61 грн., 3% річних в розмірі 72,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 30399 грн., пеню 1520,32 грн. Рішення суду виконано 10.03.2020 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України).

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Після припинення між сторонами договірних правовідносин, зокрема, внаслідок дострокового розірвання договорів, інтереси позивача як вкладника підлягають захисту на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Колегія суддів зазначає, що позов про стягнення грошових коштів із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 задоволено, встановлено правомірність вимоги позивача про дострокове розірвання депозитних договорів, стягнено суми вкладів, відсотки у відповідності до умов укладених договорів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми з моменту вимоги про дострокове розірвання до дати подачі позову.

Отже, факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, та вказане зобов`язання продовжувало існувати до моменту виконання рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми, розрахованих з моменту подачі позову про стягнення вкладів до моменту виконання рішення суду, враховуючи, що у вказаний період зобов`язання було невиконане та продовжувало існувати до моменту виконання - 10 березня 2020 року.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції.

При цьому, представник відповідача посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, оскільки новим боржником за депозитними договорами є ТОВ «ФК «Фініліон».

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.

У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що договори банківського вкладу між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем укладені у письмовій формі, містять умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21); від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19 (провадження № 61-13157св20).

Окрім того, колегія суддів зауважує, що позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми, а саме суми депозитних вкладів, які вже були стягнені рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року у справі №757/29876/18-ц. Правомірність пред`явлення позову про стягнення депозитних вкладів саме до АТ КБ «ПриватБанк», а не до ТОФ «ФК «Фініліон» повинно було досліджуватись в межах зазначеної справи, при цьому під час її розгляду було встановлено факт невиконання зобов`язань саме АТ КБ «ПриватБанк», вказана обставина не підлягає доказуванню, а наразі судом досліджується виключно факт невиконання зобов`язань у визначений період та необхідність застосування відповідальності, передбаченою ст. 625 ЦК України, за порушення зобов`язань, яке вже встановлено рішенням суду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач звернувся до виконавчої служби щодо виконання рішення суду у справі №757/29876/18-ц лише в січні 2020 року, попри те, що рішення суду набрало законної сили в травні 2019 року, що в свою чергу вплинуло на розмір позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не було позбавлено права виконати рішення суду в добровільному порядку, а ОСОБА_1 дотрималась строків для пред`явлення виконавчого документу, який був виданий 19 листопада 2019 року.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Коцюби Олексія Вікторовича в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 березня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова