КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/9646/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Київ» - адвоката Новіцької Іванни Леонідівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року (суддя Твердохліб Ю.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Київ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 14 750грн та моральної шкоди в розмірі 90 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що на підставі договору купівлі - продажу від 8 травня 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обслуговуванні ТОВ "Місто для людей Київ".

Позивач посилався на те, що 21 червня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір № 10010 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, відповідно до п. 1.1. Розділу 1 «Предмет договору» є надання виконавцем та оплата споживачем за нормативно встановленими тарифами послуг з управління, утримання Будинку (споруд) та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг (холодне водопостачання та водовідведення, гаряче водопостачання (за технологічної можливості) та водовідведення гарячої води, централізоване опалення в опалювальний період, електропостачання), послуг по санітарно - технічному обслуговуванню будинку і технічному обслуговуванню ліфтів, вивозу побутових відходів, обслуговуванню водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло та електропроводів будинку, дезінфекції, дератизації, санітарному обслуговуванню прибудинкової території та допоміжних приміщень, освітленню та опаленню місць загального користування будинку, послуг аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у осінньо- зимовий період, озеленення прибудинкової території будинку, полив зелених насаджень, та ведення особового рахунку споживача згідно умов цього договору.

Позивач стверджував, що впродовж 2019-2021 років відбувається систематичне залиття його квартири, зокрема згідно акту від 17 червня 2020 року, складеного комісією

відповідача, було проведено обстеження його квартири у зв`язку з постійно мокрою підлогою в ванній кімнаті і на кухні біля вентканалу. При обстеженні виявили, що залиття відбувається через вентканал, він вибив отвір в ньому і з`ясувалося, що той внизу мокрий, а вода капає періодично. З метою встановлення квартири, з якої відбувається залиття, проливали каналізацію в кожній квартирі з 3 по 24 поверхи, квартиру № 65 проливали з барвником, однак встановити квартиру, з якої відбувається залиття, не вдалося. В акті зазначено, що причиною залиття є несправна каналізація, яку хтось з мешканців (з 3-го поверху по 24-й) підключив пошкодивши вентканал. Комісія рекомендувала для чіткого виявлення квартири, з якої відбувається залиття, потрібно більш детальне обстеження (камера).

Позивач посилався на те, що залиття триває, підлога в ванній кімнаті, на кухні та в коридорі біля вентканалу постійно мокра, при обстеженні комісією квартири, за їх вказівкою в підлозі ним було вибито отвір, однак і досі, не виявлено та не усунуто причини залиття. З вказаних причин, робити ремонт в квартирі з метою подальшого проживання в ній стає неможливим, він несе матеріальні витрати винаймаючи житло, не може проживати в квартирі, яка належить йому на праві власності, через триваючу бездіяльність відповідача, який ігнорує звернення та не проводить ніяких дій для виявлення та усунення постійного залиття квартири. Внаслідок постійного залиття через підвищену вологість на стінах та стелі з`явилися пліснява та грибок.

Позивач стверджував, що внаслідок залиття, загальна вартість відновлювальних робіт в його квартирі буде складати 14 750грн.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначав, що відповідач ігнорує його вимоги про усунення причин постійного залиття квартири, відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку наміру не має, що змушує його звертатися за захистом своїх інтересів до суду.

Також позивач посилався на те, що бездіяльність відповідача призвела до того, що він позбавлений можливості переїхати у свою квартиру, змушений відкладати ремонт та винаймати житло, а наявна у квартирі сирість, може негативно позначитися на його здоров`ї.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року позовну заяву задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Київ» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 6 775,20грн та моральну шкоду у розмірі 5 000грн, а також судові витрати по справі, що складаються із витрат на проведення експертизи в розмірі 15 101,60грн та судового збору в розмірі 1 816грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року заява ТОВ «Місто для людей Київ» про розподіл судових витрат залишена без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Місто для людей Київ» - адвокат Новіцька І.Л. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження доказів та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1192 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди в деліктних зобов`язаннях, оскільки між сторонами 21 червня 2018 року укладений Договір № 1000010 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, який є чинним, а відтак між сторонами існують договірні правовідносини.

Представник відповідача посилається на правову позицію Верховного Суду,

висловлену у постанові від 6 березня 2019 року по справі № 308/6023/15-ц, згідно якої відносини із відшкодування шкоди й відповідно відповідальність за завдану шкоду може мати місце, як правило, лише за відсутності договірних правовідносин, а за їх наявності має йтися про договірну відповідальність.

Представник відповідача зазначає, що згідно умов укладеного договору, факт невідповідності якості надання послуги з управління багатоквартирним будинком фіксується під час проведення перевірки, за результатами якої складається акт-претензія. У той же час наявний у матеріалах справи акт від 17 червня 2020 року не є актом - претензією, оскільки він не відповідає формі, змісту та процедурі його складення, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 27 грудня 2018 року «Про затвердження Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг».

Представник відповідача вважає, що акт від 17 червня 2020 року не є документом, що вказує на будь-яку претензію до відповідача, а лише фіксує факт того, що відповідач здійснив всі можливі дії для виявлення ушкоджень, а саме проливав каналізацію в кожній квартирі з 3-го поверху до 24-го, у тому числі квартиру № 65 з барвником, але встановити квартиру, з якої відбувається залиття, не вдалось.

Крім цього представник відповідача зазначає, що згідно умов договору, який укладений між сторонами, чітко регламентовані межі надання послуг та обсяг і межі відповідальності ТОВ «Місто для людей Київ», а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі відповідача.

Представник відповідача стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , є помилковим та не підкріплений жодним доказом, тому необхідно розмежовувати поняття «балансоутримувач будинку» та «управитель будинку», яким і являється відповідач, оскільки вони мають різні обов`язки, пов`язані з ремонтом та утриманням багатоквартирного будинку.

Також представник відповідача не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було виконано вимогу експерта та не забезпечено доступ до водонесучих інженерних систем квартир, що розташовані над квартирою АДРЕСА_1 , із 4-го по 24-й поверхи, оскільки згідно змісту висновку експерта об`єктами дослідження були: квартира № 10 , в тому числі водонесучі інженерні системи, та квартира АДРЕСА_5 , а також вентиляційна шахта на даху зазначеного будинку і самі матеріали справи. Таким чином експертом було проведено дослідження усіх об`єктів, які він сам визначив у експертизі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гладченко А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача зазначає, що відповідно до умов договору № 1000010 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 21 червня 2018 року, виконавець, тобто відповідач, зобов`язаний забезпечувати надання послуг вчасно та відповідної якості згідно законодавства, утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх обслуговування та ремонт, а також здійснювати контроль за технічним станом загальнобудинкових мереж та обладнання.

Представник позивача стверджує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу вирішення питання залиття, однак останнім не вжито жодних заходів щодо ліквідації аварійної ситуації як в будинку, так і в квартирі позивача. Більше того 17 червня 2020 року відповідачем було складено акт про залиття квартири позивача, однак в подальшому не вчинено жодних дій з приводу усунення залиття.

Представник позивача зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 3 лютого 2023 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, судом попереджено сторін, що за клопотанням експерта необхідно забезпечити доступ до необхідної документації та приміщень, однак відповідач не забезпечив доступ до квартир з 4-го по 24-й поверх, що завадило експерту належним чином провести експертизу.

Щодо посилання відповідача на те, що наявний акт від 17 червня 2020 року не є актом-претензією та не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 1145 від 27 грудня 2018 року, представник позивача вважає, що це лише підтверджує незацікавленість відповідача у вирішенні питання ліквідації аварії, повну бездіяльність відповідача, не реагування на постійні звернення позивача щодо виявлення причини постійного залиття, що в результаті приводить до збитків, які завдаються позивачу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Новіцької І.Л., яка доводи апеляційної скарги підтримала, пояснення позивача та його представника - адвоката Гладченко А.В., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира розташована на другому поверсі багатоквартирного будинку.

21 червня 2018 року між ТОВ «Місто для людей Київ» та ОСОБА_1 укладено договір № 100010 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до пункту 1.1. договору його предметом є надання виконавцем та оплата споживачем за нормативно встановленими тарифами послуг з управління, утримання Будинку (споруд) та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг (холодне водопостачання та водовідведення, гаряче водопостачання (за технологічної можливості)та водовідведення гарячої води, централізоване опалення в опалювальний період, електропостачання), послуг по санітарно - технічному обслуговуванню будинку і технічному обслуговуванню ліфтів, вивозу побутових відходів, обслуговуванню водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло та електропроводів будинку, дезінфекції, дератизації, санітарному обслуговуванню прибудинкової території та допоміжних приміщень, освітленню та опаленню місць загального користування будинку, послуг аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у осінньо- зимовий період, озеленення прибудинкової території будинку, полив зелених насаджень, та ведення особового рахунку споживача згідно умов цього договору.

05 червня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу директора ТОВ «Місто для людей Київ» претензію щодо систематичного залиття його квартири через вентиляційний канал.

16 червня 2020 року комісією складено акт, який затверджено директором ТОВ «Місто для людей Київ», у якому зазначено, що представники відповідача обстежили квартиру АДРЕСА_1 в зв`язку з постійно мокрою підлогою в ванній кімнаті і на кухні біля вентканалу. При неодноразовому обстеженні виявили, що залиття відбувається через вентканал, чути як капає вода. Для впевненості, що залиття відбувається через вентканал, власник квартири вибив отвір в ньому і з`ясувалося, що він внизу мокрий, а вода капає періодично. Щоб встановити, з якої квартири відбувається залиття, здійснено «пролив» каналізації в кожній квартирі будинку над позивачем з 3-го до 24-го поверху (квартиру №65 проливали з барвником), але установити квартиру, з якої відбувається залиття, не вдалося. Комісія зробила висновок, що оскільки залиття відбувається періодично, то причиною є несправна каналізація, яку хтось із мешканців підключив, пошкодивши вентиляційний канал.

22 червня 2020 року ОСОБА_2 направив начальнику Управління ЖКГ м. Києва, директору ТОВ «Місто для людей Київ» скаргу, а 17 липня 2020 року - скаргу голові Київської міської ради та директору ТОВ «Місто для людей Київ».

31 липня 2020 року, 30 жовтня 2020 року, 18 грудня 2020 року від Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на експлуатаційному обслуговуванні ТОВ «Місто для людей Київ» та у них відсутні повноваження для втручання у господарську діяльність обслуговуючих організацій.

Згідно відповіді ТОВ «Місто для людей Київ» було проведено обстеження, але причин залиття не виявлено, для виявлення причин залиття необхідне залучення підрядної організації з відповідним обладнанням, яку залучать після сплати позивачем заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом висновку експерта за результатами проведення КНДІСЕ судової будівельно-технічної експертизи у даній цивільній справі від 28 липня 2022 року встановити причину, джерело та винну у залитті особу не виявилось можливим у зв`язку із незабезпеченням доступу до водонесучих інженерних систем квартир, які розташовані над квартирою позивача. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт для усунення наслідків залиття експерт визначив на рівні 6775,20 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шкода завдана належному позивачу майну з вини відповідача, який як управитель не забезпечив підтримання стану спільних комунікацій будинку (зокрема, вентиляційного каналу) в належних умовах.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Враховуючи, що між ТОВ «Місто для людей Київ» та ОСОБА_1 21 червня 2018 року укладено договір № 100010 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, правовідносини сторін, крім загальних норм ЦК України, регулюються також і Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 14 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII управителем багатоквартирного будинку є фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

До спільного майна будинку відносяться, зокрема, внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку, а саме: механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав, позивач посилався на те, що залиття його квартири відбулося з вентиляційного каналу, утримання якого в належному стані, не забезпечив відповідач. Більше того, після виявлення аварії управитель будинку жодних дій на усунення несправностей не вчинив.

У пунктах 3.1.8 та 3.1.9 договору № 100010 від 21 червня 2018 року сторони погодили, що споживач має право вимагати від ТОВ «Місто для людей Київ», в разі необхідності, позапланового огляду конструкцій і технічного обладнання квартири та

житлового будинку з метою виявлення та усунення несправностей і пошкоджень, а також вимагати ліквідації аварій технічного обладнання.

У свою чергу відповідач за договором взяв на себе зобов`язання з:

- утримання внутрішньобудинкових мереж у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт (пункт 3.4.4);

- здійснення обслуговування та поточного ремонту місць загального користування у будинку, вжиття своєчасних заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій в будинку та квартирі (пункт 3.4.5);

- здійснення контролю за технічним станом загальнобудинкових мереж та обладнання (пункт 3.4.8).

Отже, ТОВ «Місто для людей Київ», як управитель багатоквартирного будинку, в силу приписів Закону № 2189-VIII та погоджених сторонами договірних умов зобов`язане утримувати внутрішньобудинкові системи й комунікації (до яких за змістом статті 1 Закону № 2189-VIII належать в тому числі й вентиляційні канали) в належному стані.

До того ж у пункті 4.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що відповідач несе відповідальність за заподіяння збитків майну та/або приміщенню споживача шляхом відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин, і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що укладеним між сторонами договором, здебільшого врегульована правомірна поведінка його сторін (шляхом надання відповідних послуг управителем та їх оплати споживачем). Натомість у випадку вчинення делікту (зокрема, заподіяння шкоди майну споживача), договір у пункті 4.2.1 прямо відсилає до загальних положень цивільного законодавства про відшкодування збитків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування судом першої інстанції норм ЦК України, якими врегульовані правовідносини з відшкодування шкоди (деліктні правовідносини), є безпідставними.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК

України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У справі, яка переглядається, заперечуючи свою вину в заподіянні шкоди майну позивача, відповідач посилався на те, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулося внаслідок врізання мешканцями будинку каналізаційної труби у вентиляційний канал.

Для з`ясування вказаної обставини працівники відповідача здійснили «пролив» каналізації у квартирах, що знаходяться над квартирою відповідача, проте встановити причетність будь-кого з власників цих квартир до залиття майна позивача не вдалося.

Крім того, це ж питання ставилося й перед судовим експертом в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи, однак у висновку КНДІСЕ від 28 липня 2022 року обставина вини мешканців інших квартир у залитті належного позивачу майна не встановлена.

Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом, розмежування відповідальності власника житлового чи нежитлового приміщення та управителя (ОСББ, балансоутримувача, виконавця послуг чи іншої експлуатаційної організації) здійснюється по першій запірній арматурі на відгалуженні від будинкового стояка водо- чи теплопостачання, розміщеної у приміщенні власника.

Фактично, якщо аварія пов`язана з комунікаціям, які розташовані в приміщенні, то відповідальність за її наслідки несе власник цього приміщення. Натомість відповідальність за збитки від руйнування чи протікання труб або іншого обладнання внутрішньобудинкових систем і комунікацій, починаючи від зовнішньої поверхні стіни будинку і закінчуючи трубою відгалуження в приміщенні власника, несе управитель (ОСББ, виконавець послуг тощо).

Подібного підходу дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 522/8676/15 та від 29 жовтня 2018 року у справі № 751/5753/17.

Установивши, що залиття квартири позивача відбулося з вентиляційного каналу, розташованого за межами квартири позивача, і обов`язок із утримання якого в належному стані покладений на відповідача, а обставини наявності вини власників інших приміщень у цьому будинку (зокрема, шляхом врізання каналізаційної труби у вентиляційний канал) не підтвердилися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відшкодування управителем багатоквартирного будинку збитків, заподіяних майну ОСОБА_1 . При цьому розмір цих збитків суд обґрунтовано визначив з посиланням на вартість ремонтно-відновлювальних робіт, встановлену експертним шляхом.

Посилання відповідача на те, що акт про залиття не є актом-претензією позивача до виконавця послуг, який є обов`язковою підставою для покладення на нього будь-якої відповідальності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки претензія ОСОБА_1 до ТОВ «Місто для людей Київ» полягає не у наданні чи неналежному наданні конкретної житлово-комунальної послуги, а взагалі в невиконанні відповідачем обов`язків управителя багатоквартирного будинку, оцінку чому суд спроможний надати в межах цього провадження незалежно від складання та підписання сторонами відповідних актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не вжив заходів із встановлення того, звідки саме відбувається залиття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки

саме відповідач, як управитель багатоквартирного будинку і відповідальна за утримання внутрішньобудинкових мереж у належному стані особа, має вживати всіх необхідних заходів щодо відшукання несправності у вентиляційному каналі, а не перекладати цей обов`язок на споживача, сфера відповідальності якого обмежується комунікаціями всередині його квартири.

Аргументи відповідача про те, що балансоутримувачем спірного багатоквартирного будинку є його співвласники і саме на них покладається тягар з утримання спільного майна будинку, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються приписами Закону № 2189-VIII й умовами укладеного між сторонами договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2018 року у справі № 751/5753/17.

Саме по собі зазначення судом першої інстанції про те, що спірний будинок перебуває на балансі ТОВ «Місто для людей Київ», яке є управителем будинку, а не його балансоутримувачем, жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції, адже статус відповідача як управителя, як уже зазначалося, в силу вимог закону та погоджених сторонами договірних умов, не звільняє його від обов`язку підтримувати внутрішньобудинкові мережі в належному стані та відшкодовувати заподіяні збитки.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність зазначених вище обставин, згідно частини третьої статті 12 ЦПК України, підлягає доказуванню позивачем.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16 вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Разом з цим, як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не

більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що йому заподіяні моральні страждання, пов`язані з необхідністю постійних звернень до відповідача з вимогою усунути аварію у вентиляційному каналі, на які відповідач належним чином не реагує, що принижує його як особистість. Вказував, що у квартирі відчувається сирість, що унеможливлює проживання в ній та негативно впливає на стан його здоров`я, змушує винаймати інше житло.

Оцінивши характер та глибину заподіяних позивачу страждань та з урахуванням принципів розумності й справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 5 000грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Київ» - адвоката Новіцької Іванни Леонідівни залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук