Справа № 473/3666/23
РІШЕННЯ

іменем України

"14" листопада 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права на завершення приватизації,

встановив

Позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та проведення державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка була передана у приватну власність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.04.2018 року № 14-1929/14-18-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 . Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом. Після смерті сина залишилось спадкове майно земельна ділянка площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до наказу Держгеокадастру від 02.04.2018 року № 14-1929/14-18-СГ ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Позивачка вказує, що спадщину після померлого спадкодавця вона прийняла шляхом спільного проживання. Однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документу. Враховуючи вищенаведене, те, що через відсутність правовстановлюючого документу позивачка не може в нотаріальному порядку оформити належну їй спадщину, остання просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, у письмовій заяві просила розгляд справи проводити без її участі, підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив суд розглядати справу без його участі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 21 квітня 2023 року).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Витягом № 2281/01/05/07 від 06.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, що виданий Відділом ведення реєстру Територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради підтверджується, що ОСОБА_2 до дня своєї смерті був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала та була зареєстрована його мати ОСОБА_1 .

Спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_2 є позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 12.07.2023 року №470/02-31 для оформлення спадкових прав позивача після смерті ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутній правовстановлювальний документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину як спадкоємець за законом першої черги спадкування після смерті свого сина ОСОБА_2 шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак на неприватизовану земельну ділянку позивачка ОСОБА_1 не може оформити спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане спадкове майно.

Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) підставою набуття права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з п.7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Нормами чинного законодавства України визначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Як вбачається з Наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.04.2018 року №14-1929/14-18-СГ наказано надати громадянину України ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га ріллі, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 , який за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку, хоча розпочав процедуру її приватизації, відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка, як спадкоємець його майна за законом першої черги, яка прийняла спадщину в установленому порядку, має право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд вважає, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами порушення її права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 200, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.392, 1217, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.81, 125 ЗК України, п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України,

ухвалив

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою міста Вознесенська РНОКПП НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом першої черги право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка була передана у приватну власність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар