КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6472/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року місто Київ

справа №375/213/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену під головуванням судді Штифорук О.В., у справі за ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023року позивач ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом довідповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 1 340 000 грн. шляхом списання цих коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року вінвизнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12вересня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 року вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12вересня 2018 року та ухвала Київського апеляційного суду від 13березня 2019 року залишені без змін.

Вказував, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності йому було завдано моральної шкоди.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вирішення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди вирішується судом в однаковому порядку в ухвалі, що приймається згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконної діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР.

Вважає, що Рокитнянський районний суд Київської області є судом, який визначено Законом від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР для вирішення питання відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури, а тому передача справи до Печерського районного суду міста Києва є необгрунтованою та незаконною.

09 березня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від Київської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходивз того, що відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України підсудність даної справи повинна визначатисяза загальним правилом, тобто за місцезнаходженням відповідачів: Київської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, а тому справа підлягає передачі на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Як зазначено у п.п.91-93 постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №201/10234/20 структура національного законодавства України та його загальний зміст свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону №266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

За положеннями частини першої статті 12 вказаногоЗакону, розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін із дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції (п.97 постанови).

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Таким чином, ці положення Закону за своєю правовою суттю є процесуальною нормою про орган, який уповноважений на розгляд певних звернень громадян, та порядок оскарження прийнятого цим органом рішення.

Зазначена норма Закону №266/94-ВР відокремлює порядок відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які потерпілий втратив унаслідок незаконних дій, штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином, та сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. При цьому положення цієї статті також визначають орган, уповноважений на прийняття рішення про відшкодування цих втрат, залежно від того, який орган досудового слідства, прокуратури чи суду приймав остаточне рішення у справі, крім касаційного та апеляційного суду(п.100 постанови).

Законом №266/94-ВР та наказом № 6/5/3/41 окремо визначено й порядок розгляду звернень про відшкодування моральної шкоди. Так, стаття 13 зазначеного Законувизначає питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина, яке вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 зазначеного закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. При цьому цей Закон не передбачає розгляду вимог про відшкодування моральної шкоди іншими органами, зазначеними у цьому Законі, крім суду (п.105 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №201/10234/20).

Аналогічні висновки також містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 755/1887/17.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльн ість. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органами прокуратури, посилався як на підставу своїх вимог на положення Закону 01 грудня 1994 року №266/94-ВР та вірно визначив її підсудність Рокитнянському районному суду Київської області, враховуючи, що саме цей суд розглядав кримінальну справу по першій інстанції та ухвалив виправдовувальний вирок відносно позивача.

А відтак висновок суду першої інстанції щодо непідсудності справи Рокитнянськомурайонному суду Київської області є помилковим.

Аналогічні висновки щодо територіальної підсудності справ про відшкодування моральної шкоди також містяться у постанові Верховного СудуУкраїни від 24 квітня 2017 року у справі№6-2885цс16, у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у справі №752/19717/15-ц.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року скасувати, справу направити до Рокитнянського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: