Єдиний унікальний номер судової справи: 484/3666/22
Провадження № 22-ц/812/289/23 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

03 квітня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/3666/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А., в приміщенні цього ж суду, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» про стягнення заборгованості з заробітної плати та моральної шкоди,

встановив:

27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» (далі - ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт»), який обґрунтовував наступним.

З 01 лютого 2018 року він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» займаючи посаду помічника машиніста екскаватора.

24 січня 2022 року наказом №577-к його було звільнено з роботи за власним бажанням.

Стверджував, що під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі в середньому 10 000 - 12 000 гривень.

Крім цього, вищевказаним наказом йому була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України, та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 32 календарних дні.

В день звільнення 24 січня 2022 року, відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми та не здійснив виплату належних йому коштів.

Адвокатський запит представника позивача від 29 квітня 2022 року про надання довідки про заборгованість з заробітної плати, інформації про виплату заробітної плати включно з компенсацією за невикористану відпустку та розрахунковими при звільнені станом на 24 січня 2022 року, залишений відповідачем без відповіді.

Оскільки відповідачем не було надано відповіді на вказаний запит, позивач вважав, що з відповідача підлягав стягненню розмір середньомісячної заробітної плати, яку він отримував у жовтні та листопаді 2021 року у розмірі 20 000 гривень.

Крім того, позивач зазначав, що невиплатою відповідачем всіх належних йому сум при звільненні до цього часу, йому завдано моральну шкоду. Він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, це було досить важко. У зв`язку із значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений був економити на харчах, що негативно вплинуло на відносини у його родині. На його утриманні знаходиться малолітня донька, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її мати. Завдана моральна шкода обумовлена моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженні честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Посилаючись на викладенні обставини, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2022 року в сумі 9 885 грн 55 коп. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти позову, підтвердив наявність вказаної суми заборгованості перед позивачем по заробітній платі, просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку, з пропуском ним тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Крім того, зазначав, що розмір компенсації моральної шкоди є недоведеним та необґрунтованим.

У відповіді на відзив представник позивача, посилаючись на аналогічні обставини зазначені у позові, заперечував те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних грошових коштів, що є грубим порушенням частини першої статті 116 КЗпП України.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2022 року в сумі 9 885 грн 55 коп. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн, а всього 14 885 грн 55 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» в дохід держави судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було пропущено тримісячного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки за частиною другою статті 233 КЗпП України, в редакції, яка діяла на день звільнення позивача, працівник взагалі не був обмеженийбудь-яким строком щодо звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, проте в будь якому випадку, відповідно до редакції зазначеної статті на час звернення позивача до суду, відповідач не надав суду доказів одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна виплата належних позивачу коштів безумовно спричинила йому моральну шкоду, проте заявлений розмір моральної шкоди на переконання суду є завищеним.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не забезпечив можливості відповідачу в межах встановленого строку підготувати заперечення та подати їх до суду до розгляду справи по суті.

Заявник зазначав, що позивачем був пропущений тримісячний строк звернення до суду за вирішенням спору, оскільки, на його думку, строк звернення до суду обмежувався періодом з 25 січня 2022 року по 25 квітня 2022 року та дана обставина була для суду першої інстанції самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цілому.

На переконання заявника, заявлена сума моральної шкоди є необґрунтованою та недоведеною. Звертав увагу на те, що у зв`язку з воєнною агресією росії Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 було введено воєнний стан в України, що позбавило відповідача протягом певного періоду здійснювати господарську діяльність, перешкоджає у здійсненні такої діяльності й по сьогоднішній день. Крім того, вказував, що частина боргу по заробітній платі перед позивачем була погашена 22 лютого 2022 року, тобто саме на передодні введення воєнного стану та повномасштабного вторгнення росіян на територію України.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт». З 06 травня 2019 року займав посаду помічника машиніста екскаватора.

24 січня 2022 року наказом № 577-к від 24 січня 2022 року він був звільнений на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки про склад сім`ї від 05 травня 2022 року позивач проживає разом з ОСОБА_3 та донькою.

З відзивом на позовну заяву відповідачем надано довідку від 28 листопада 2022 року № 9, відповідно до якої позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за січень 2022 року в сумі 9 885,55 грн.

22 лютого 2022 року позивачу було виплачено 8 385 грн 44 коп., що підтверджується змістом відомості розподілу виплат ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» від 22 лютого 2022 року, вищезазначеною довідкою від 28 листопада 2022 року, розрахунковим листком за лютий 2022 року.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, в редакції чинній на день звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно цієї ж статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352-IX від 01 липня 2022 року, що набрала чинності 19 липня 2022 року, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Статтею 233 КЗпП України, в редакції чинній в день звільнення позивача та до 19 липня 2022 року, було встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно цієї ж статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352-IX від 01 липня 2022 року, що набрала чинності 19 липня 2022 року, встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, правові норми які їх регулюють, надав належну оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що при звільнення позивача відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі за січень 2022 року в сумі 9885,55 грн. та позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем за січень 2022 року в сумі 9885,55 грн. ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» підтвердило.

Відповідачем не надано доказів та не спростовано, що в день звільнення позивача 24 січня 2022 року та до звернення позивача до суду з даним позовом, він письмово повідомив працівника про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи адвокатський запит представника позивача від 29 квітня 2022 року про надання довідки про заборгованість з заробітної плати, інформації про виплату заробітної плати включно з компенсацією за невикористану відпустку та розрахунковими при звільнені станом на 24 січня 2022 року, залишений відповідачем без відповіді.

Оскільки відповідно до статті 233 КЗпП України, в редакції чинній до 19 липня 2022 року, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а з 19 липня 2022 року згідно положень цієї ж статті, відлік початку перебігу тримісячного строку - визначено з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, одержання якого позивачем у даній справі відповідачем недоведене, то висновок суду про те, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даним позовом, є правильним.

У зв`язку з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення позивача із даним позовом до суду обмежувався періодом з 25 січня 2022 року по 25 квітня 2022 року. Стаття 233 КЗпП України, в редакції чинній за цей період, не обмежувала працівника будь-яким строком для звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки вважає, що з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції при визначенні компенсації позивачу моральної шкоди правомірно врахував ступінь та глибину моральних страждань позивача, характер протиправних дій роботодавця, їх тривалість та обсяг завданих страждань.

Проте стягнута судом сума, на думку колегії суддів є завищеною, не відповідає принципу розумності, справедливості та співмірності.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки з цього приводу, то його рішення в указаній частині підлягає зміні в бік зменшення суми відшкодування позивачу моральної шкоди до 2 000 грн.

Посилання заявника, як на підставу відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, на введення воєнного стану в Україні, що позбавило відповідача протягом певного періоду здійснювати господарську діяльність, колегія суддів відхиляє, оскільки не спростовує вищевказаних висновків суду, з огляду, зокрема на те, що позивача було звільнено 24 січня 2022 року.

При цьому колегія суддів погоджується з посиланнями в апеляційній скарзі на не дотримання міськрайонним судом процедури щодо надання можливості відповідачу в межах встановленого строку підготувати заперечення та подати їх до суду до розгляду справи по суті, що передбачено нормами ЦПК України. Проте, ці порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції при розгляді спору врахував заперечення відповідача та відповідні докази, надані на їх підтвердження.

З огляду на викладене, та враховуючи, що суд першої інстанції був іншої думки щодо розміру компенсації моральної шкоди, то на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, апеляційну скаргу ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції від 22 грудня 2022 року змінити в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» про стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування з 5 000 грн до 2 000 грн. та загальний розмір стягуваних грошових коштів з 14 885 грн 55 коп. до 11 885 грн 55 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року змінити в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» про стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування з 5 000 грн до 2 000 грн та загальний розмір стягуваних грошових коштів з 14 885 грн 55 коп. до 11 885 грн 55 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 03 квітня 2023 року.