Справа № 570/1833/23
Номер провадження 2/570/719/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді Кушнір Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши мирову угоду сторін при проведенні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) підготовчого засідання по цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна, -
покликаючись на неможливість дійти домовленості з приводу поділу спільного майна подружжя, позивач у поданій до суду 12 березня 2023 року позовній заяві просить визнати майно спільною сумісною власністю та поділити його.
21 червня 2023 року сторони подали до суду спільну заяву про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі, оскільки вони врегулювали спір стосовно предмету спору на основі взаємних поступок, виділивши дружині автомобіль та гараж, а чоловіку земельні ділянки та розпочате будівництво.
Суд, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.
Обставини, які не заперечуються сторонами.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року по 20 грудня 2022 року, за цей час ними набуте певне майно.
Матеріальні норми права.
Норми ст.57, 60 СК встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.
Сторонами не заперечується, що майно придбане у шлюбі за спільні кошти подружжя. Закон не містить будь-яких застережень стосовно того, на кого зареєстроване майно. Доказів про те, що хтось з сторін у більшій частині приймав участь у його придбанні, суду не надано.
Процесуальні норми права.
Відповідно до ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України).
Згідно з змістом ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.
Сторони стверджують, що на дату укладання даної мирової угоди всі спірні правовідносини між сторонами є врегульованими. На день винесення рішення відомості про будь-які обмеження як щодо даного майна, так і щодо сторін по справі не зареєстровані, у них наявне спірне майно та правовстановлюючі документи на нього. За невиконання чи неналежне виконання умов даної мирової угоди сторони несуть відповідальність, визначену чинним законодавством України. Сторони підтверджують, що ця мирова угода є підставою для закриття провадження у цивільній справі. Усі правовідносини, що виникають з цієї мирової угоди або пов`язані із нею, у тому числі пов`язані із діяльністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї мирової угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення мирової угоди, регламентуються цією мировою угодою та відповідними нормами чинного в Україні законодавства. Сторони стверджують, що їм відомі правові наслідки укладення мирової угоди та підтверджують, що метою укладення цієї мирової угоди і було саме досягнення цих правових наслідків. Ця мирова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та визнання судом і діє протягом строку, що є достатнім для реального та належного виконання сторонами своїх обов`язків за цією мировою угодою з урахуванням строків, передбачених мировою угодою.
Згідно з п.5 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.
Враховуючи наведені обставини і вимоги процесуального закону, а також те, що мирова угода не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що заява, яка подана та підписана сторонами, яким відомі передбачені ст.256 ЦПК України наслідки закриття провадження у справі, із урахуванням вимог ст.44, 49, 142, 255 ЦПК України та принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), підлягає задоволенню, а тому мирова угода може бути прийнята судом із закриттям провадження у справі. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
У випадку невиконання добровільно сторонами умов цієї мирової угоди, вона має силу виконавчого документу та виконується примусово у визначеному законом порядку.
Питання відшкодування судових витрат умовами мирової угоди не вирішувалося, тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.
З огляду на викладене, керуючись ст.260 ЦПК України, суд
затвердити мирову угоду по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна на таких умовах:
Виділити у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 11.10.2007 Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області)
- автомобіль RENAULT TRAFIC, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску.
- гараж загальною площею 20,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_4 .
В зв?язку з чим припинити право власності ОСОБА_2 на вказані об"єкти.
Виділити у власність ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт НОМЕР_9 , виданий 12.02.1998 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області)
В зв?язку з чим припинити право власності ОСОБА_1 на вказані об"єкти.
Закрити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір Н.В.