ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5353/23 Провадження № 2/636/1966/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням

ухвали про залишення позову без руху

13 листопада 2023 рокумісто Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гуменний З.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю та перебування дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовна заява була подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України. Так, позовна заява містить вимоги щодо встановлення юридичного факту факту сумісного проживання та перебування на утриманні, однак такі справи розглядаються судом у окремому провадженні, яке належить до непозовного цивільного судочинства. Позивач, зазначивши про наявність спору про право, що має розглядатися у порядку позовного провадження, повинен визначитися між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним. До того ж, не визначено коло осіб, не залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін, а суд позбавлений можливості визначити їх самостійно, т. я. у позові зазначено, що встановлення даного факту породжуватиме юридичні наслідки виникнення прав, передбачених Законом України «Про охорону дитинства» та іншими законами України, та зазначено на отримання якихось компенсаційних сум, тому чи буде ухвалене судом рішення таким, що не суперечитиме правосуб`єктності невстановленого кола осіб, чиї права та обов`язки можуть бути створені, змінені або припинені вказаним рішенням. Тобто, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

До того ж, позивачем подана позовна заява за участю відповідачів, тому незрозуміло визначений склад учасників справи. В порушення визначених кодексом норм позивачем не зазначений зміст позовних вимог до кожного відповідача. Тобто, з заявлених позовних вимог вбачається наявність спору із особами, які зазначені як відповідачі. Адже, виходячи зі змісту позову, відповідач ОСОБА_2 заперечує щодо проживання однією родиною з вказаними малолітніми дітьми та перебуваннях їх на його утриманні. Подаючи позовну заяву за правилами позовного провадження, позивач не зазначила, який спір існує між нею та відповідачем ОСОБА_2 , що не дає змоги керуватися правилами позовного провадження у даній справі.

Тобто, в позовній заяві має міститись посилання на те, що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування.

Також, згідно з чинним законодавством зазначення доказів, на підтвердження кожної обставини позову щодо порушення прав позивача є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання. Так, при вивченні документів доданих до позову, виявлено, що рішення суду про визначення місця проживання малолітніх дітей не набуло законної сили, а тому не може прийнятого судом як доказ. Також у позові зазначено про Свідоцтво про розірвання шлюбу позивача з відповідачем ОСОБА_3 , але доказу про це не надано.

Тобто, вказані недоліки не дають суду можливості відкрити провадження у справі, так як із загального змісту наданих матеріалів справи вбачаються вимоги як позовного провадження, так і окремого, а саме, судячи з заявлених позовних вимог (які відносяться до розгляду в окремому провадженні), кола залучених до розгляду справи осіб та посиланням на статті спадкового права (які відносяться до позовного провадження) та загалом змісту позовної заяви, а також доданих но неї доказів.

Ухвалою від 16.10.2023 позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків, яка направлена позивачу за адресою вказаною у позові у с. Мартове, Чугуївського району, Харківської області і 21.10.2023 ухвала суду отримана. Однак позивач недоліки, вказані в ухвалі суду, не виконала.

До того ж відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у ЕС і отримав ухвалу суду про залишення позову без руху 16.10.2023, хоча позивач у ЕС не зареєстрована, але, враховуючи проживання відповідача ОСОБА_2 однією родиною з позивачем ОСОБА_1 , вважаю, що вказана ухвала отримана позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21.09.2023 у Справа № 9901/471/21, зауважила, що саме позивач як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

Так, судом встановлено, що позивачем отримана ухвала і не усунуто недоліки, визначені в ухвалі суду про залишення заяви без руху. Відсутність вказаних в ухвалі обставин перешкоджає відкриттю провадження з дотриманням вимог процесуального законодавства та призначення справи з врахуванням строків розгляду.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185, 258-260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15- днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя