Провадження № 2/127/3303/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., за участі представника позивача адвоката Захарчука М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та повідомив, що 01 жовтня 2019 року відповідач позичив у нього 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 липня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою. Станом на момент звернення до суду відповідач не виконав свої зобов`язання, борг не повернув, тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 01.10.2019 року в сумі 10 000 доларів США та 18 817,10 грн. 3% річних у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2022 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2023 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Захарчук М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що отримані від ОСОБА_1 грошові кошти були вкладені у їх спільний бізнес, від якого ОСОБА_1 також отримував дохід, однак у подальшому бізнес був втрачений ОСОБА_2 через недобросовісні дії ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обгрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 липня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою.

У визначені строки та на день розгляду справи судом борг повернутий не був.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що отримані від ОСОБА_1 грошові кошти були вкладені у їх спільний бізнес, від якого ОСОБА_1 також отримував дохід, однак у подальшому бізнес був втрачений ОСОБА_2 через недобросовісні дії ОСОБА_1 , то вказані обставини не доведені відповідачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, на переконання суду, матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не існувало боргових зобов`язань на підставі договору позики (розписки), або ці зобов`язання були повністю виконані відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, договір позики від 01.10.2019 року у формі розписки, який є оспорюваним правочином, не було визнано недійсним у судовому порядку.

Щодо стягнення трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника; при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, три проценти річних також підлягають стягненню у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті.

Однак, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, 3 % річних, починаючи включно з 24 лютого 2022 року у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не пілягають стягненню з позичальника на користь позикодавця.

Поряд з цим, стягненню підлягають 3% річних у розмірі 494,38 доларів США (за період з 02.07.2020 року до 23.02.2023 року).

Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики (розпискою) від 01.10.2019 року у розмірі 10 000 доларів США та 494,38 доларів США 3% річних, тобто про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст. 525-527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики (розпискою) від 01.10.2019 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США та 494,38 доларів США 3% річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст судового рішення складено 03.04.2023 року.

Суддя