Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря судового засідання Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що з 2011 року по 2021 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та проживали у м. Макіївка Донецької області. Вказує що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , однак вже з липня 2011 року їх сімейні відносини з були припинені, чоловік переїхав від них з дитиною проживати окремо, перестав з ними спілкуватися та відвідувати.

Зазначає, що з 2014 року м. Макіївка перебуває під окупацією російсько-терористичних військ, змоги оформити на території м. Макіївка офіційно їх розлучення з ОСОБА_2 вона не мала змоги. У 2015 року вона познайомилася з ОСОБА_4 , з яким вони проживають однією родиною, ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки щодо утримання сім`ї. Однак, проживаючи однією родиною з ОСОБА_4 , офіційно вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї з ОСОБА_4 народився спільний син - ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ). Так як на той час вона ще не була розлучена та перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_7 у свідоцтві про народження було зазначено саме ОСОБА_2 .

В подальшому, рішенням Краматорського міського суду від 09 червня 2021 року, ОСОБА_4 було визнано батьком ОСОБА_8 , внесено зміни у актовий запис про народження дитини та змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Також лише 22 червня 2021 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивач вказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 з 2011 року, їх син ОСОБА_3 знаходиться на її повному утриманні, батько дитини взагалі не бере участі у вихованні та розвитку сина, з 2012 року жодного разу не навідав сина, не спілкувався з ним, не цікавився його здоров`ям, а його вихованням та утриманням займається її другий чоловік ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладене, просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутності.

Відповідач повторно не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, відзиву та заперечень на позов не надходило.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився та згідно наданого висновку орган опіки та піклуваня не вважає за доцельне позбавляти батьківських права відповідача відносно сина.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 31.05.2011, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22.06.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Разом з тим, відповідно до наявного у матеріалах справи Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №88/23/01-19 від 15.02.2023, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням наведенного та наданого Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №88/23/01-19 від 15.02.2023, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача, тому суд вважає за необхідне покласти витрати, пов`язані із розглядом справи на позивача.

Керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 166, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76, 81, 141, 191, 258, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе