РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/3927/21

Провадження № 22-ц/4815/1174/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство "Українська залізниця"

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Мазуром Романом Володимировичем на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2023 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він працює у виробничому структурному підрозділі "Локомотивне депо Ковель" регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

У листопаді він зіштовхнувся з грубим порушенням своїх конституційних прав зі сторони відповідача роботодавця: від нього вимагали медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, хоча ні в трудовому контракті , ні в посадовій інструкції, колективному договорі чи в будь-якому іншому документі, підписаному між сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення не має.

Наказом від №449 від 08.12.2021 року його було відсторонено від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він порушує його право гарантоване ст. 43 Конституції України на працю та заробітну плату.

Вказує, що виконувана ним професія, так само і місце роботи не відноситься до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи був винесений на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке само по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення його від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Наказ про відсторонення його від роботи обмежує його права щодо повноцінної роботи.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення його від роботи №449 від 08.12.2021 року, нарахувати та стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення його від роботи, стягнути середній заробіток за час відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року до дня ухвалення рішення суду у даній справі, стягнути судові витрати.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що в даному випадку відсторонення позивача від роботи ґрунтувалося на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом та на основі достатніх правових підстав.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Мазур Роман Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд не встановив жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивача від роботи, і що він, займаючи посаду машиніста тепловоза, міг спричинити поширення короновірусної інфекції серед працівників АТ "Укрзалізниця", учасників дорожнього руху, тощо.

Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що при відстороненні позивача від роботи у зв`язку з відсутністю в нього щеплення проти СОVID -19 дотримано вимоги ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб" в частині отримання письмовою підтвердження лікаря про відмову від обов`язкового профілактичною щеплення чи акта, складеного у присутності свідків, а також вимог частини другої ст. 27 ЗУ "Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення" щодо не допуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, він однозначно є безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню.

Оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи був винесений на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту неподання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, хоча такі протипоказання у позивача існували.

Надаючи правову оцінку наказу про відсторонення, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про правомірність і законність відсторонення позивача від займаної посади, оскільки дії роботодавця у цьому випадку, щонайменше, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

16 листопада 2023 року АТ "Українська залізниця" Регіональна філія "Львівська залізниця" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків відповідно до штатного розпису, посадової інструкції машиніста тепловоза, пов`язане з постійним перебуванням на території підприємства, що у свою чергу безпосередньо пов`язано з постійним контактом з іншими працівниками, періодично проходить навчання, інструктаж, тобто умови праці позивача, у яких він виконує трудові обов`язки, збільшують вірогідність зараження COVID-19 як самого позивача та інших працівників.

Відсторонення позивача зумовлене об`єктивними обставинами та було пропорційним легітимній меті.

Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у Виробничому структурному підрозділі "Локомотивне депо Ковель" Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на посаді машиніста тепловоза цеху експлуатації оборотного депо Сарни.

Наказом начальника депо ВСП "Локомотивне депо Ковель" регіональної філії Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" від 08 грудня 2021 року № 449 ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати (а.с. 12).

Наказом начальника депо ВСП "Локомотивне депо Ковель" регіональної філії Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" від 01 березня 2022 року № 99-к ОСОБА_1 призупинено дію вищевказаного наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та допущено останнього до роботи з 01.03.2022 року (а.с. 54).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктами "б", "г" статті 10 Закону № 2801-XII "Основи законодавства України про охорону здоров`я" громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон № 1645-ІІІ "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Частиною першою cтатті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Зі змісту вказаного нормативно-правового акту (зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 30.11.2021 № 2664) вбачається, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, крім інших категорій, працівники підприємств, установ та організацій, включених до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, куди входить АТ Українська залізниця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України № 4004-XII "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року № 66.

Великою Палатою Верховного Суду у п. 11.34 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) роз`яснено, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19.

Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу".

Отже, доводи позовної заяви та апеляційної скарги про порушення роботодавцем, встановленого Законом № 4004-XII та Інструкцією № 66 порядку відсторонення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби не заслуговують на увагу, оскільки роботодавець не зобов`язаний дотримуватися вищевказаного порядку відсторонення працівника у спірних правовідносинах.

Великою Палатою Верховного Суду у п. 14.9 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) роз`яснено, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Як вбачається із пояснень начальника депо про характер роботи машиніста тепловоза цеху експлуатації ОСОБА_1 , витягу із штатного розпису оборотного депо Сарни, робочої інструкції машиніста локомотива ОСОБА_1 , позивач працюючи на посаді машиніста тепловоза має достатню кількість соціальних контактів на робочому місці.

Локомотивна бригада, яка складається із машиніста та його помічника, під час зміни контактує з іншими працівниками депо: черговим по депо, оператором при черговому по депо, фельдшером медпункту, нарядником локомотивних бригад, черговою та прибиральником виробничих приміщень бригадного будинку, майстром та слюсарями з огляду та ремонту тепловозів в цеху технічного обслуговування при проведенні технічного огляду локомотива (а.с. 87-102).

Зважаючи на трудові функції позивача, відсутність можливості дистанційної роботи, у зв`язку із специфікою цих трудових функцій, того факту, що характер роботи не виключає велику кількість соціальних контактів працівника на робочому місці, у спірних правовідносинах існувала об`єктивна необхідність вакцинації ОСОБА_1 .

Застосування роботодавцем такого заходу втручання у право на повагу до приватного життя ОСОБА_1 як відсторонення його від роботи, було пропорційним переслідуваній легітимній меті - потребі охорони громадського здоров`я, зокрема охорони здоров`я працівників АТ "Українська залізниця".

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Мазуром Романом Володимировичем залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.