Справа № 135/623/23
Провадження № 2/135/210/23
РІШЕННЯ

іменем України

20.07.2023 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. В позові зазначив, що з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2007 року по 24.10.2013 рік. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.10.2013 шлюб було розірвано. В шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 31.03.2016 з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. На момент вирішення судом спору про стягнення аліментів він працював у ВП «Ладижинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» та мав постійний стабільний заробіток, з якого здійснювалось утримання аліментів.

16.05.2023 він звільнився з ВП «Ладижинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», оскільки розмір заробітної плати, який він отримував за свою роботу вже давно не переглядався адміністрацією підприємства, тому на даний час не відповідав потребам сьогодення та обсягу виконуваної ним роботи на підприємстві. Тому він був вимушений звільнитися та шукати нову, більш оплачувану роботу. Саме тому він не має можливості після звільнення з постійного місця роботи сплачувати визначений раніше судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі частки заробітку (доходу), якого він на даний час не має. Враховуючи те, що він не працює, вимушений шукати нову роботу, у нього погіршився матеріальний стан. На даний час він сплачує аліменти на дитину в розмірі 2500 грн на місяць, як і сплачував до його звільнення з роботи. На даний час він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі частини від середнього заробітку, визначеного органом ДВС за показниками середнього заробітку в регіоні. У 2023 році розмір середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості з якої нараховуються аліменти, в разі відсутності фактичного заробітку (доходу) складає 14112 грн на місяць.

Тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду та просити зменшити розмір аліментів, які він сплачує на утримання доньки з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), що складатиме приблизно 2352 грн на місяць.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився. Представник позивача адвокат Клименко І.Ф. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала, просила відмовити позивачу у задоволенні вимог. Повідомила, що їй відомо, що позивач має доходи, оскільки працює неофіційно, займається ремонтними роботами, будівництвом. Дитина має поступати після школи, що потребує додаткових витрат. На даний час отримує біля 2500 грн. аліментів. Він сам звільнився із роботи, тому немає підстав для зменшення аліментів. До звільнення позивача з роботи теж отримувала 2300-2400 грн. аліментів. Вважає, що матеріальне становище позивача не погіршилось.

Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з ким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 31.03.2016 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на доньку ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), починаючи з 26 лютого 2016 року.

З копії виконавчого листа виданого 11.04.2016 Ладижинським міським судом Вінницької області видно, що він виданий на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 31.03.2016 по справі №135/693/16-ц, яким з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 доходу.

Позивач ОСОБА_2 16.05.2023 звільнений за власним бажанням з ВП «Ладижинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», що підтверджується копією трудової книжки.

Суд вважає, що положенням ч. 1 ст. 192 СК України передбачено право суду зменшити розмір аліментів при зміні матеріального або сімейного стану платника аліментів. Однак, така зміна не має бути формальною. Розмір аліментів може бути зменшено саме при такій зміні матеріального та сімейного стану платника аліментів, що дійсно може свідчити про погіршення матеріального становища платника аліментів, та недостатності коштів для власного утримання.

Позивач, звертаючись із даним позовом посилається на те, що його матеріальне становище погіршилось, оскільки він офіційно не працевлаштований.

Разом з тим, по даній справі позивачем не доведено, що з часу стягнення аліментів на дитину, його матеріальне становище як платника аліментів погіршилось настільки, що він позбавлений можливості забезпечити нормальне утримання для дитини та для свого забезпечення.

Саме лише посилання позивача на те, що він звільнився з місця роботи, так як його не влаштовувала заробітна плата, пошук ним роботи, не може бути єдиною підставою для істотного зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача.

При цьому суд враховує, що позивач сам же і зазначає, що звільнився добровільно з роботи, через недостатній розмір заробітної плати. Однак, позивачем не доведено, що він перебуває у пошуках роботи, чи стоїть на обліку у центрі зайнятості.

Оцінюючи доводи та вимоги позивача, суд виходить в першу чергу із необхідності захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримуються обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, встановлено, що позивач, маючи стабільний заробіток, отримуючи заробітну плату в розмірі наближеному до середньої заробітної плати по місцевості, звільнився з місця роботи за власним бажанням. Позивач є працездатним, відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів.

Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_4 не доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на дитину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 180 184, 185, 192 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 258-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 25.07.2023.

Суддя