провадження № 2/361/805/23
01 серпня 2023 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 2600 грн.
В обґрунтування позову зазначав, що 28 травня 2021 року по вулиці Пушкінська у місті Києві сталася дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) за участі автомобілів Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , та Кia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2
16 червня 2021 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідач ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні цієї ДТП.
Відповідальність ОСОБА_2 була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному товаристві Страхова компанія Країна (далі АТ СК Країна), у зв`язку з чим до цієї страхової компанії із відповідною вимогою звернулося ПрАТ СК ВУСО, яке здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту, передбаченого законом, та із урахуванням франшизи в розмірі 2600 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 2600 грн.
Вказував на те, що 16 серпня 2021 року між ПрАТ СК ВУСО і ним (позивачем) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор (позивач) отримав право вимоги у порядку регресу відшкодування збитків, завданих первісному кредитору по договору страхування, у тому числі за договором добровільного страхування від 13 травня 2021 року. 14 вересня 2021 року відповідачу ОСОБА_2 направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування нею завданих збитків, проте до цього часу грошові кошти не сплачено.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Самойленко П.М. подав до суду заяву, у якій, просив суд позов задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов до суду не подавала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що 28 травня 2021 року по вулиці Пушкінська у місті Києві сталася ДТП за участі автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Кia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_2 у суді свою вину у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушенні визнала повністю.
Зазначеною постановою суду відповідач ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля Кia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , були застраховані згідно із Полісом № 4708840 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним з АТ СК Країна з лімітом відповідальності в розмірі 130000 грн. та франшизою в розмірі 2600 грн.
ПрАТ СК ВУСО звернулося із вимогою до АТ СК Країна, яке здійснило відповідне відшкодування на рахунок ПрАТ СК ВУСО, за мінусом франшизи в розмірі 2600 грн., що передбачає Поліс № 4708840 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Різниця між фактичним розміром шкоди, завданої власнику автомобіля Кia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодованою ПрАТ СК ВУСО сумою, та страховим відшкодуванням сплаченим АТ СК Країна на користь ПрАТ СК ВУСО, складає франшиза в сумі 2600 грн.
Згідно із ст. 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно із ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У п. 9.1 ст. 9 Закону № 1961-IV встановлено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).
У ст. 9 Закону України Про страхування визначено, що франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.
За змістом п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
У ст. 27 Закону України Про страхування встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Виходячи з наведених норм, враховуючи, що франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує у разі виникнення страхового випадку, а за Полісом № 4708840 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким були застраховані майнові інтереси пов`язані з експлуатацією автомобіля Кia Soul, д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена франшиза в розмірі 2600 грн., тому зобов`язання відповідно до вимог закону та Полісу № 4708840 з відшкодування франшизи покладено на особу, винну у скоєнні ДПТ, тобто на відповідача у цій справі ОСОБА_2 .
Згідно із ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що у ПрАТ СК ВУСО виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 у розмірі виплаченого відшкодування, а саме франшизи в розмірі 2600 грн.
Разом з тим, 16 серпня 2021 між ПрАТ СК ВУСО та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 16/08/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПрАТ СК ВУСО передає (відступає) новому кредитору ФОП ОСОБА_1 свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
За змістом п. 2.2 вказаного договору сторони погодили, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається, складає 224626 грн, згідно із реєстром прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за договорами страхування) підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін, і є невід`ємною частиною цього договору.
Зі змісту Додатку № 1 до договору № 16/08/2021 про відступлення права вимоги від 16 серпня 2021 року вбачаються відомості щодо боржника ОСОБА_2 , залишок суми боргу становить 2600 грн.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що зазначений договір № 16/08/2021 про відступлення права вимоги від 16 серпня 2021 у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 висловлено правову позицію та зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що до ОСОБА_1 перейшло належне ПрАТ СК ВУСО право регресної вимоги до ОСОБА_2 у розмірі 2600 грн.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є винною у заподіянні майнової шкоди, не відшкодувала суму франшизи в розмірі 2600 грн., встановлену Полісом № 4708840 обов`язкового страхування, позивачем надано до суду належні і допустимі докази на підтвердження заподіяння/настання негативних наслідків, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл заявлених позивачем ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов наступних висновків.
За змістом ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження отриманої правничої допомоги, позивач ОСОБА_1 подав до суду договір № 1818 про надання правової (правничої) допомоги від 25 травня 2021 року, укладений між ним та адвокатом Самойленком П.М.; акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 17 серпня 2021 року із переліком наданих юридичних послуг на загальну суму 8197 грн.; платіжне доручення № 55 від 17 серпня 2021 року про сплату позивачем у справі ОСОБА_1 гонорару за вказаним вище договором № 1818 від 25 травня 2021 року в розмірі 8197 грн.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що заявлена сума відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана з розглядом судом цієї справи; розмір витрат є обґрунтованим, підтверджений належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8197 грн.
Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 265, 280 282 ЦПК України, суд
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8197 (п`ять тисяч) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.