Справа № 161/2007/23 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/426/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ГУ Нацполіції Колеснікової Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Луцьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 07 лютого 2023 року звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 . Заяву обґрунтовує тим, що з вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 у період з 31 січня 1976 року по 27 вересня 2021 року. На даний час вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 . Обидва будинки належать на праві власності їхньому сину. Син не пускає її жити у будинок, де зареєстроване її місце проживання, а лише у інший належний йому будинок, щоб вона жила з його батьком, її колишнім чоловіком. Іншого житла у неї немає, тому вона вимушена проживати разом із ОСОБА_1 . Упродовж тривалого часу колишній чоловік застосовує щодо неї фізичне, психологічне насильство, що проявляється у побоях, образах, особистих та публічних приниженнях. Станом на дату подання заяви ситуація стала вкрай напруженою, вона має реальні підстави вважати, що існує реальна загроза її життю та здоров`ю зі сторони ОСОБА_1 . Систематичні погрози та реальні дії, що мають на меті посягання на її життя, здоров`я, тривають. 30 січня 2023 року ОСОБА_1 почав сварку, нецензурно висловлювався, шарпав, пихався. Відносно нього складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, винесено терміновий заборонний припис та встановлено ОСОБА_1 заборону на вхід та перебування в місці її проживання (перебування) та заборону контактувати з нею. Після винесення припису ОСОБА_1 почав його порушувати. Домашнє насильство зі сторони чоловіка відбувається не вперше. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП., на підставі ст. 22 КУпАП звільнено останього від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та обмежитись усним зауваженням. За фактом нанесення їй тілесних ушкоджень, відомості про кримінальне правопорушення були внесенні до ЄРДР 25 січня 2022 року. 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП., накладено штраф 170 грн. На неї було складено протокол притягнення до адміністративної відповідальності, рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 квітня 2022 року закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Вона є особою з інвалідністю, тому не може самостійно протистояти колишньому чоловікові. Вважає, що на даний час, наявні обґрунтовані ризики існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства та підставність застосування до нього спеціальних заходів щодо протидії вчинення такого насильства.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_3 ; заборонити контактувати з ОСОБА_3 особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2023 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 строком на 1 місяць, а саме: 1) заборонено перебувати в місці проживання постраждалої за адресою: АДРЕСА_1 в наступних приміщеннях: заборони ОСОБА_1 перебувати у кімнаті проживання позивача цілодобово та у спільній кухні цього будинку у періоди доби: з 01 години до 02 години включно, з 04 години до 05 години включно, з 07 години до 08 години включно, з 10 години до 11 години включно, з 13 години до 14 включно, з 16 години до 17 години включно, з 19 години до 20 години включно, з 22 години до 23 години включно; 2) заборонено наближатися на відстань 2 метрів до визначених у п.1 місць проживання постраждалої, а також до інших місць її частого відвідування.

Заінтересована особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви про видачу обмежувального припису. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в його діях ознак економічного насильства, виходячи зі слів їхнього спільного сина про те, що між ними дійсно трапляються словесні перепалки, іноді трапляються випадки не допуску одного із подружжя до спільної кухні для приготування їжі. Водночас ОСОБА_3 про таку обставину в заяві не вказувала, а про факти не допуску до кухні повідомляв саме він, стверджуючи що колишня дружина періодично не допускає його до спільної кухні. Суд не взяв до уваги дійсну мету заявниці усунути його від користування будинком, у якому вони проживають. Обмежувальний припис є суперечливим та неоднозначним, оскільки він фактично цілодобово не може потрапити в кухню та ванну, бо ОСОБА_3 навмисно користується ними у час, яким не обмежується він у користуванні, щоразу погрожуючи викликати поліцію за порушення пункту 2 обмежувального припису, не даючи йому можливості харчуватись на кухні. Обмежуючи його у праві користування єдиним житлом, судом ніби-то встановлено ознаки економічного насильства, що полягає у недопущенні ним колишньої дружини до спільної кухні. Цю обставину неможливо вважати встановленою, оскільки у судовому рішенні не міститься часу його вчинення. Також судом не встановлено і не встановлювались ризики повторення таких дій у особи, щодо якої суд застосував обмежувальні заходи. Судом не встановлювались ризики повторного не допуску до спірних кімнат, внаслідок чого його було безпідставно позбавлено такої можливості, при тому, що він є особою похилого віку, а перешкоджання користуванням кухнею, туалетом та ванною можуть негативно вплинути на його стан здоров`я. Окрім того у будинку, де вони проживають із заявницею, остання не зареєстрована. Вони проживають з онукою, при цьому він користується однією кімнатою, онука проживає в залі (кімнаті спільного користування), а заявниця - у двох інших кімнатах. Мета, яку переслідує заявник, зводиться до незгоди з тим, що будинок перебуває не у її власності, що вона вважає несправедливим.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши заінтересовану особу ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , начальника сектору протидії домашньому насильству ГУНП у Волинській області Колеснікову Т. С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Заявниця ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою проживає її колишній чоловік ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 07 лютого 2023 року за період з 2019 року по лютий 2023 рік ОСОБА_3 неодноразово зверталась на гарячу лінію «102» щодо вчинення домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1 . Із аналогічними заявами щодо своєї колишньої дружини звертався ОСОБА_1 в травні 2021 року. До Луцького міськрайонного суду надійшли на розгляд дві справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вказаних правових норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства.

В постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

В постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

В постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 165/3472/21 зазначено, що саме по собі звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою відносно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявник ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_1 вчиняє щодо неї насильство психологічного та фізичного характеру, що проявляються в образах, шарпанні, погрозах фізичною розправою, побоях.

В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що доводи про наявність психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки надані докази такі факти не підтверджують. У цій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується. Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове доведення факту економічного насильства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , який полягає у не допуску до кухні, як місця загального користування у будинку, де вони спільно проживають.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в цій частині з огляду на таке.

Заявник не зазначала у заяві про видачу обмежувального припису, не посилалась у своїх поясненнях в суді, не подавала до суду доказів на підтвердження факту вчинення щодо неї економічного насильства та не вказувала про такі обставини.

В основу мотивувальної частини суд першої інстанції поклав пояснення допитаного в судовому засіданні сина заявниці та заінтересованої сторони ОСОБА_5 , який пояснив, що його батьки проживають за 10 метрів у сусідньому будинку із ним, час від часу мають словесні суперечки, викликають поліцію щодо дій один одного, мама та тато по черзі звертаються до нього із скаргами щодо неправомірних дій іншого з батьків, що виявляються у не допуску в кухню для приготування їжі. Тому показання свідка ОСОБА_5 , допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції, можуть бути оцінені виключно як такі, що не підтверджують та не спростовують вчинення щодо ОСОБА_3 насильства психологічного та фізичного характеру її колишнім чоловіком ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищенаведене, заперечення апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у цій частині вийшов за межі заявлених вимог та неналежним чином оцінив докази у справі є мотивованими та ґрунтовними.

Сварки, непорозуміння між сторонами свідчать про наявність конфлікту, та не підтверджують факту вчинення заінтересованою особою економічного насильства.

Наявні в матеріалах справи докази та показання свідків, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, не є достатніми для встановлення випадків економічного насильства щодо заявника, його систематичності, та ризиків вчинення такого насильства у майбутньому. Тимчасове обмеження ОСОБА_1 у користуванні будинком, у якому без відповідної реєстрації проживає заявник, є непропорційним втручанням у право ОСОБА_1 на житло, в якому він зареєстрований та проживає. Обмеження останнього у користуванні кухнею у визначені судом години та одночасна заборона наближатися до заявника на відстань 2 метри до визначених у п. 1 місць проживання заявника, а також до інших місць її частого відвідування є взаємосуперечливими тимчасовими обмеженнями прав ОСОБА_1 , зважаючи на те, що при виконанні такого припису ОСОБА_1 може бути узагалі позбавлений можливості відвідувати як кухню, так і інші кімнати спільного користування, зважаючи на те, що вони із заявницею мешкають спільно.

Заявник не подала доказів про вчинення щодо неї домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Апеляційним судом не встановлено випадків економічного насильства, ризиків настання в майбутньому, відсутні підстави для застосування спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству стосовно заінтересовної особи ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви у повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді