У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування.

Обгрунтовуючи заяву посилається на те, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року у справі № 760/33659/21, провадження № 2-з/760/1439/21 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна, третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року у справі № 760/33659/21, провадження № 2-3/760/1439/21 з метою забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчу Катерина Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування накладено арешт на спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_5 , а саме:

-земельну ділянку, площею 0.0713 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008.

-будинок загальною площею 63,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Вважає, що такі заходи забезпечення мають бути скасовані, з огляду на таке.

Так, станом на сьогодні у провадженні Солом`янського районного суд м. Києва перебуває цивільна справа № 760/717/22, провадження № 2/760/6291/22 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна, П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору довічного утримання та заповіту. Згідно відомостей офіційного сайту «Судова влада України» позов ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання та заповіту надійшов до суду 06.01.2022 року. У матеріалах судової справи № 760/717/22 міститься поштовий конверт iз трек-номером поштового відправлення «Укрпошта», згідно якого ОСОБА_1 05.01.2022 звернулася Солом`янського районного суду м. Києва із даним позовом про визнання недійсним договору довічного утримання та заповіту. Таким чином, заявник вважає, що ОСОБА_1 порушила свій обов`язок, передбачений ч. 4 ст. 152 ЦПК України, а саме звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи не звернення ОСОБА_1 до суду із позовом у встановленні законодавством строки, а також те, що фактично вона звернулась до суду з іншими позовними вимогами, аніж ті, якими ОСОБА_1 у своїй заяві обґрунтувала необхідність вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, вважає, що такі заходи забезпечення, застосовані на підставі ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2021 у справі №760/33659/21, такими, що мають бути скасовані.

08.08.2022 до суду від представника ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в яких просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання. Посилається на те, що 17.12.2021 заява позивача про забезпечення до подання позовної заяви була розглянута без повідомлення позивача і задоволена, однак зареєстрована та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень вона була лише 29.12.2021, звідки позивач і дізнався про її існування, та після чого, того ж дня, позивач отримав копію вказаної ухвали, про що свідчить відповідна відмітка про дату засвідчення на копії ухвали. Враховуючи наведене, позивач не знав про існування ухвали до 29.12.2021, а дізнавшись, одразу її отримав та в 10-денний строк звернувся до суду з відповідним позовом. Окрім того, наголосив на безпідставності та необґрунтованість посилань на те, що позивач звернувся до суду з іншими позовними вимогами, аніж ті, про які він зазначив у заяві про забезпечення позову.

У судовому засідання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засідання проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на відсутності вмотивованої причини, яка б свідчила про необхідність скасування заходів забезпечення позову, або про те, що потреба у їх застосуванні відпала.

Інші учасник судового розгляду у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали заяви, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_5 , а саме: земельну ділянку, площею 0,0713 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008 та будинок загальною площею 63.6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Заяву обґрунтовувала тим, що заявниця є племінницею ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 2 ст. 1236 ЦК України залишила на ім`я заявниці заповіт на все своє майно, яке належало їй на день смерті, і на те, що вона матиме право за законом.

Вказувала, що 23 січня 2020 року звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом, на що їй було усно повідомлено, що вже є спадкоємець за заповітом, який подав заяву на прийняття спадщини. 25 лютого 2020 року адвокатом було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, про що було внесено відомості до ЄРДР №0002158 від 24 березня 2020 року. У ході даного кримінального провадження було з`ясовано, що від імені спадкодавця на ОСОБА_8 була видана довіреність на представництво її інтересів. На підставі договору довічного утримання, серія та номер: 884 від 1 липня 2019 року, який був укладений між спадкодавцем та відповідачем, були внесені зміни у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно якого відповідач отримала у власність житловий будинок та земельну ділянку, на яку претендує заявник.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив із того, що між сторонами виник спір щодо спадкового майна у виді земельної ділянки площею 0,0713 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:182:0008, та будинку загальною площею 63.6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, а тому з урахуванням предмету спору та наявності об`єктивної можливості відчуження відповідачем спірного майна, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або неможливості його виконання.

При цьому суд виходив з того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивачка, у виді арешту не призведуть до обмеження прав відповідача, як власника майна, а слугуватимуть заходом запобігання можливих порушень прав позивачки.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у виді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у виді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтовані доводи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відтак, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд виходив з передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук К.М., П`ята київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник посилається на те, що заяву про забезпечення позову позивачка обґрунтовувала необхідністю звернення з позовом про визнання права власності на майно, а фактично звернулась з іншим позовом про визнання недійсними правочинів.

Однак, обидва позови обґрунтовані необхідністю захисту прав позивачки на майно, яке було набуте за життя спадкодавицею, яка склала за життя в інтересах позивачки заповіт на усе належне їй майно.

Саме обставини вибуття спірного майна із власності спадкодавиці на підставі договору довічного утримання, сторона позивача оспорює, та цими обставинами було обґрунтовано як заяву про забезпечення позову, так і позов, з яким позивачка звернулась до суду.

Отже, такі доводи клопотання не спростовують наявність спору між сторонами та наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, що є предметом спору.

Відповідний вид забезпечення позову стосується і пов`язаний із позовними вимогами позивачки про захист права власності на спірне майно, зокрема й із обранням певного способу захисту, оцінка правильності обрання якого буде предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті спору.

Щодо посилання позивача на пропуск ОСОБА_1 строку подання позовної заяви до суду, встановленого ч. 4 ст. 152 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 272, п.1 ч.6 ст.272 ЦПК України часникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є , зокрема, день вручення судового рішення під розписку;

З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2021 заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви розглянута судом без повідомлення позивача та за результатом її розгляду Солом`янським районним судом м.Києва постановлена ухвала, яка 29.12.2021 була зареєстрована та 30.12.2021 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

29.12.2021 позивачем була отримана належним чином засвідчена копія ухвали суду від 17.12.2021, про що свідчить відповідна відмітка про дату засвідчення на копії ухвали.

Шляхом огляду системи Д-3 та веб-сторінки стану розгляду справ на сайті Судової влади України, встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук К.М., П`ята київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання, 06.01.2022.

Таким чином, позивач дізнався про існування ухвали 29.12.2021 в момент її відображення в ЄДРСР, а дізнавшись, одразу її отримав та в межах 10-денного строку звернувся до суду з відповідним позовом.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість посилань заявника на пропуск позивачем передбаченого ч. 4 ст. 152 ЦПК України строку на пред`явлення прозову у разі подачі заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Вирішуючи питання про можливість скасування заходів забезпечення позову, суд приймає до уваги те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зокрема, невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви зробить неефективним подальший захист прав заявника, оскільки у випадку, якщо інші особи набудуть право власності на спірне майно, заявник в майбутньому, навіть у випадку задоволення її позовних вимог про визнання права власності на це майно, змушена буде звертатись до інших осіб з позовами про витребування належного їй майна з їхнього володіння, що істотно ускладнить виконання судового рішення.

Забезпечення позову у обраний заявником спосіб не порушує прав відповідача на спірне майно, оскільки лише обмежує таке право в частині можливості розпорядження ним тимчасово на час розгляду справи, а невжиття такого заходу може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 12, 81, 149, 152, 153, 158, 260, 261, 272 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данчук Катерина Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Усатова