ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/563/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/927/22 Категорія: на ухвалу ЛЕВЧЕНКО Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Гриценко Людмила Олександрівна;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гриценко Людмили Олександрівни на ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок кримінального правопорушення),

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (внаслідок кримінального правопорушення).

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 01 березня 2023 року зупинено провадження у справі до розгляду та набранням рішення законної сили у кримінальній справі № 528/1258/21 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що предметом її розгляду є стягнення моральної шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок використання ним джерела підвищеної небезпеки та скоєння ДТП, в результаті якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Враховуючи те, що розгляд кримінального провадження по факту ДТП за участю ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі та обвинуваченим у кримінальному провадженні № 528/1258/21 не завершено, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не встановлена, а з матеріалів позовної заяви вбачається, що дана пригода відбувалась за участі двох транспортних засобів, обидва з яких є джерелами підвищеної небезпеки, суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та які підлягають з`ясуванню при вирішенні даної справи до вирішення кримінального провадження.

Суд вказав, що необхідно зупинити провадження у справі, оскільки між справами, що розглядаються за різними судочинствами, існує правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, матимуть значення для іншої справи, і не можуть бути встановлені в іншій, тому очевидна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення кримінального провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивача адвокат Гриценко Людмила Олександрівна подала апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі вказує, що в ухвалі не обґрунтовано яке відношення має встановлення вини чи невинуватості відповідача у вчиненні кримінального правопорушення до підстав позову, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги.

Зазначає, що суд не зазначив, як рішення у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 може вплинути на вирішення цієї справи та які саме обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та мають бути з`ясовані при вирішенні даної справи, не можуть бути встановлені на підставі доказів, поданих позивачем разом із позовною заявою.

Вважає, що зупинення розгляду цивільної справи, предмет доказування якої не стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 , обмежує право позивача на доступ до правосуддя з метою захисту своїх прав у обраний ним спосіб, суперечить ефективності судового процесу, оскільки призведе до надмірного його затягування.

Звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту його прав ( статті 1167 та 1187 ЦК України) не передбачає необхідності встановлення вини відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки під час використання якого позивачу було завдано моральної шкоди, та у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, питання вини потерпілого не розглядається.

Представник відповідача адвокат Зябкін Вадим Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

У відзиві вказує, що на момент подання позовної заяви у провадженні Гребінківського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 386 КК України, яка ще не розглянута та не прийнято відповідне рішення по суті, тому вважає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зазначає, що відповідно до ст. 128 КПК України потерпілий (позивач) має право подати позовну заяву в рамках кримінальної справи.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, посилаючись на положення статей 1167, 1187 ЦК України, та вказує, що протиправна поведінка відповідача ОСОБА_2 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням ДТП 04 травня 2019 року та її наслідками для позивача.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що у провадженні Гребінківського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, розгляд цієї справи не завершено, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не встановлена, з матеріалів справи вбачається, що ДТП відбувалась за участі двох транспортних засобів, обидва з яких є джерелами підвищеної небезпеки, тому суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити обставини, які є предметом судового розгляду, до розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими та передчасними, оскільки суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, під час ухвалення судового рішення по суті позовних вимог, а не при вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17, на яку, зокрема, посилається позивач у позовній заяві, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду справи про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, до ухвалення рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є помилковим.

Так, під час розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди, позивач винен довести наявність шкоди, протиправність поведінки відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідач, у свою чергу, повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди або, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Суд на підставі поданих сторонами доказів розглядає справи та вирішує чи є такі докази належними і достатніми для задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивач відповідно до 128 КПК України як потерпілий у кримінальному провадженні, має право подати позовну заяву в рамках кримінального провадження, не позбавляє права позивача звертатись із позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу представника позивача адвоката Гриценко Л.О. слід задовольнити, ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 01 березня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гриценко Людмили Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 01 березня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді