Справа № 346/2298/23
Провадження № 22-ц/4808/939/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року, постановлену судом у складі судді Калинюк О.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок заставного майна,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок заставного майна.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 01.04.2020 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_3 укладено договір позики-застави, згідно позивач передав відповідачу ОСОБА_2 кошти у розмірі 10000,00 доларів США на строк до 01.08.2021 року, в забезпечення повернення яких у строк третя особа ОСОБА_3 в особі представника передав в заставу належний йому транспортний засіб Renault Trafic.

У встановлений договором строк позичальник ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань по поверненню позикових коштів, внаслідок чого станом на 11.08.2021 оку. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 10 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 267557,00 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.11.2021 року y справі №346/3801/21 стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики-застави від 04.04.2021 року в розмірі 10000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 267 557,00 грн..

Станом на 26.01.2021 року відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань по поверненню позики в розмірі 10000,00 доларів США не виконав.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення всієї суми позики шляхом звернення стягнення на заставне майно належне ОСОБА_3 .

Позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики-застави від 01.04.2020 року у розмірі 10000,00 доларів США звернути стягнення на предмет застави - належний ОСОБА_3 транспортний засіб марки Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 шляхом продажу предмету застави на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок заставного майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що предметом у справі №346/447/22 була вимога звернути стягнення на транспортний засіб марки Renault Trafic, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу заставодавцем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, що є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 року у справі №346/447/22 відмовлено у задоволені позову, зокрема через неправильно обраний спосіб звернення стягнення на предмет застави, оскільки такий спосіб захисту є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно.

Звертаючись з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором позики за рахунок заставного майна, позивачем змінено предмет позову на звернення стягнення шляхом примусового продажу предмету застави.

Скаржник послався на те, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №640/7778/18 та те, що заявлена матеріально-правова вимога відмінна від позову у справі №346/447/22, а тому не можна стверджувати про тотожність даних позовів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не з`явились, про дату час та місце судового засідання повідомленні відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідача по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п. 2.ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд встановив, що у провадженні суду перебувала справа №346/447/22 між тими самими сторонами, з тим самим предметом позову і з тих самих підстав, за наслідками розгляду якої судом 31.05.2022 року ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову та яке постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.10.2022 року залишено без змін.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії»).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаної норми права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно тотожні сторони, підстави та предмет спору. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність позовів ОСОБА_1 у справі №346/447/22 та у справі №346/2298/23.

У справі №346/447/22 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики-застави від 01.04.2020 року звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки «Renault Trafic», номерний знак « НОМЕР_1 », номер шасі № НОМЕР_3 , шляхом продажу предмету застави будь-яким способом третій особі покупцю з наданням ОСОБА_2 права зняття з реєстраційного обліку в органах та установах МВС України.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі №346/447/22, суд виходив з того, що законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов`язання.

При цьому звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Натомість у цій, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду та просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ним за договором позики-застави від 01.04.2020 року у розмірі 10000,00 доларів США звернути стягнення на предмет застави - належний ОСОБА_3 транспортний засіб марки Renault Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 шляхом продажу предмету застави на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договором позики за рахунок заставного майна шляхом продажу предмету застави на прилюдних торгах,що не було предметом розгляду під час ухвалення судового рішення у справі №346/447/22, а тому не можна вважати, що між сторонами вже було вирішено спір про той самий предмет, і позови є тотожними.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 березня 2023 року в справі № 925/1662/21.

Суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Враховуючи викладене, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до частини тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа підлягає направленню до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження, то Івано-Франківський апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 14 вересня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк