Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
185/2977/22: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із трудових правовідносин, з них.
Надіслано судом: 14.02.2023. Зареєстровано: 15.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 01.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/803/634/23
ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/634/23 Справа № 185/2977/22 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_4 2014 року народження до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_4 2014 року народження до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався у 1115 лаві, горизонту 370 м шахти імені Героїв Космосу ВСП «Шахтоуправління ім.Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Смертельна травма відбулась у результаті дії рухових і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів, а саме: очисного комбайну КА200.00.00.000-16/21, а причиною настання нещасного випадку стали: основна: порушення працівниками дільниці в зміні вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (порушення п.3.2.4, 3.3.1.1 «Керівництва з експлуатації КА200.00.00.000-15РЭ»), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; супутні: порушення працівниками дільниці в зміні технологічного процесу (порушення п.1.1.3 «Технології виконання основних операцій в 1115 лаві, обладнаної комплексом КД-80, комбайном КА-200, конвеєром СП-251», «Паспорту виїмкової дільниці 1115 лави пл.С11), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання посадових обов`язків (порушення п.2.1.2., п.2.5.8 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №1», п.3.5.1., п.3.14 «Положення про дільницю з видобутку вугілля №1 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ імені ГЕРОЇВ КОСМОСУ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»); порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог п.2.1,2.3 Типової робочої інструкції бригадира (ланкового), інструкції з охорони праці (порушення п.1.11.,2.3. «Інструкції №1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті гірника очисного забою», п.1.12., 2.3, 2.5, 3.13 «Інструкції №2 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста гірничих виймальних машин»), що підтверджується складеним комісією з розслідування нещасного випадку актом за формою Н-1 від 23.10.2019 року, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є. Внаслідок втрати сина та батька позивачам завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, так як останні позбавлені спілкування, турботи та любові рідної дитини та батька, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю сина та батька. Просили суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої їм смертю сина моральної шкоди по 200 000,00 грн. кожному; ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 , 2014 року народження, просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька - 220 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 , 2014 року народження, до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, 180 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, 180 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_3 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, 180 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 5 400 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року та ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задоволенні позовних вимог.

У відзиві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року просять апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який трапився 27 вересня 2019 року о 12 год. 15 хв. на ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з тілесними ушкодженнями, які призвели до смерті, а саме, травматичний шок, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, сумісна тупа травма тіла, зачеплення, роздавлення, стискування або защемлення в об`єкті або між об`єктами.

Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 23 жовтня 2019 року, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є., який стався 27 вересня 2019 року о 12 год. 15 хв. з ОСОБА_5 , машиністом гірничих виїмкових машин, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що смертельна травма відбулась у результаті дії рухових і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів, а саме: очисного комбайну КА200.00.00.000-16/21, а причиною настання нещасного випадку стали: основна: порушення працівниками дільниці в зміні вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (порушення п.3.2.4, 3.3.1.1 «Керівництва з експлуатації КА200.00.00.000-15РЭ»), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; супутні: порушення працівниками дільниці в зміні технологічного процесу (порушення п.1.1.3 «Технології виконання основних операцій в 1115 лаві, обладнаної комплексом КД-80, комбайном КА-200, конвеєром СП-251», «Паспорту виїмкової дільниці 1115 лави пл. С11), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання посадових обов`язків (порушення п.2.1.2., п.2.5.8 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №1», п.3.5.1., п.3.14 «Положення про дільницю з видобутку вугілля №1 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»); порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог п.2.1,2.3 Типової робочої інструкції бригадира (ланкового), інструкції з охорони праці (порушення п.1.11.,2.3. «Інструкції №1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті гірника очисного забою», п.1.12., 2.3, 2.5, 3.13 «Інструкції №2 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста гірничих виймальних машин»).

Надані позивачами письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені належним чином. Тому, немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст.46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачам у зв`язку з втратою ОСОБА_5 , завдає позивачам душевних та психологічних страждань, позивачі позбавлені можливості спілкуватися з рідною, близькою людиною, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті ОСОБА_5 та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, їх переживань та страждань, пов`язаних із втратою як сина так і батька, оскільки позивачі назавжди втратили близьку людину, кожний з позивачів окремо переживав свою втрату, відчував душевний біль, нервове напруження, що змінило їх звичне життя.

Крім того, на день смерті ОСОБА_5 - малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилося 5 років 5 місяців. Дитина позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька, позбавлений можливості спілкуватися з батьком, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків, дитина відчуває неповноту сім`ї, що впливає на його емоційний стан, викликає самотність, депресію.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в діях відповідача наявні ознаки протиправності, оскільки ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Крім того, суд дійшов правильного висновку щодо достатності доказів заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 доведений матеріалами справи. Позивачі внаслідок втрати сина та батька переживають нервові потрясіння, пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки, який загинув у молодому віці.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони ( (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, №14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Беручи до уваги, що смерть ОСОБА_5 настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть ОСОБА_5 призвела до того, що позивачі постійно перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають їх до теперішнього часу. Смертю ОСОБА_5 позивачам завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний уклад їх життя, позивачі втратили підтримку близької людини, оскільки втрата сина та батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть сина та батька призвела до того, що позивачі зазнали сильного нервового потрясіння, адже вони втратили близьку людину, яку дуже любили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачів, враховуючи добровільно відшкодований відповідачем розмір моральної шкоди кожному з позивачів, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів по 180 000, 00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, оскільки визначена судом сума перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, є необґрунтованими, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, у редакції, чинній на час подання позову, і ціна позову у цій справі складає 620000,00 грн, що не перевищувало двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481грн х 250 = 620250,00 грн), а отже, на момент звернення позивача із цим позовом до суду справа могла бути розглянута в порядку спрощеного провадження. Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 р. у справі №210/2227/19.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", що позивачі реалізували своє право на відшкодування моральної шкоди уклавши угоду про компенсацію від 04.11.2019 року (а.с.52), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація шкоди для кожного потерпілого передбачена Колективним договором підприємства. Вона виплачується, як фінансова допомога родині, у зв`язку з втратою годувальника, а не як моральна шкода, яка завдана потерпілому або членам його родини, у зв?язку з отриманим каліцтвом або смертю фізичної особи.

Тобто, той факт, що членам сім?ї загиблого було виплачено «страхове відшкодування» або компенсацію за договором про компенсацію за договором страхування працівників відповідача небезпечних та шкідливих робіт об?єктом страхування якого визначено майнові інтереси, пов?язані з життям і здоров?ям працівників відповідача, не може бути визнано як підставу для звільнення роботодавця від обов?язку відшкодувати заподіяду ним моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", що із змісту розділу "Соціальні гарантії" Колективного договору вбачається, що ніяка інша допомога, в тому числі у зв`язку із втратою годувальника, Колективним договором не передбачена, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначений договір не позбавляє права позивачів на відшкодування моральної шкоди, яке передбачене Цивільним кодексом України та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v.UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" -залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...