Справа № 490/6048/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2023 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Постолатій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, -
До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від ОСОБА_8 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якій представник просить ухвалити рішення, яким:
визнати договір №3098 купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що був заключний 23.11.1995 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 дійсним;
визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Цього ж дня справу передано судді Шолох Л.М. для розгляду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.
20.09.2021 року представником позивача ОСОБА_1 виконано вимоги цієї ухвали.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 24.11.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. матеріали спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію щодо власників квартири АДРЕСА_2 та підстави набуття права власності.
На виконання вимог цієї ухвали суду надані запитувані інформація та копія спадкової справи.
Ухвалою суду від 07.07.2023 року у справі закрито підготовче провадження і призначено її до розгляду по суті.
У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності зазначаючи при цьому, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача ОСОБА_7 до суду надійшла заява у якій відповідач зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення, просить провести розгляд справи за йог відсутності.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та відсутність заперечення проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_4 (продавець), діючий також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 (покупець) на Південній товарній біржі 23.11.1995 року укладено договір №3098 купівлі-продажу нерухомого майна, кв. АДРЕСА_1 .
Згідно із пунктом 3 цього договору, продаж вчинено за 925 000 000 карбованців, які продавець одержав повністю до підписання цього договору.
Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації.
Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований товарною біржею в «Журналі реєстрації» за №3098 від 23.11.1995 року.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.
Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР.
Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР).
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Зі змісту договору купівлі-продажу від 23.11.1995 року № 3098 слідує, що ця угода укладена на Південній товарній біржі відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу».
Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
За своїм змістом договір № 3098 від 23.11.1995 року, укладений на Південній товарній біржі між ОСОБА_4 , діючого також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ.
Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості.
Зі змісту договору від 23.11.1995 року № 3098 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 925 000 000 карбованців.
Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 12.01.2022 року, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1995 року №3098, зареєстрованим на Південній товарній біржі та зареєстрованим КП ММБТІ 15.12.1995 року - зареєстровано за ОСОБА_9 .
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.
Біржову угоду - договір купівлі-продажу №3098 квартири АДРЕСА_3 укладений 23.11.1995 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_4 , діючого також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15.12.1995 року слід визнати дійсною.
Вирішуючи питання про визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка суд зазначає таке.
14.09.1990 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено шлюб про що Палацом урочистих подій м. Миколаєва зроблено актовий запис №1332 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ). Після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_11 . Що також підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_1 .
Чоловік позивача ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого наявна у матеріалах справи.
Позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Бороздіної О.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , на підставі якої заведено спадкову справу № 12/2021.
З матеріалів справи слідує, що позивач у цій справі є єдиним спадкоємцем, який звернувся до Першої миколаївської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
В матеріалах справи наявні заяви від ОСОБА_7 (син позивача ОСОБА_1 ) та ОСОБА_6 (син позивача ОСОБА_1 ), засвідчені нотаріусом приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Бороздіною О.Г., про те, що вони відмовляються від спадщини після смерті свого батька ОСОБА_9 на користь матері ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Бороздіної О.Г. від 02.07.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що необхідно визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка є спадковим майном,дійсним з часу його укладання у судовому порядку.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 Цивільного кодексу України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 Цивільного кодексу України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України).
Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частина п`ята статті 1269 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Із викладеного вище слідує, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 . Однак, позивач отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про прав на спадщину.
Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9 , крім позивача, є два спадкоємця сини померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 , на користь позивача у справі.
Доказів того, що крім зазначених осіб, є інші спадкоємці після смерті ОСОБА_9 , матеріали справи не містять.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 .
Оскільки позивач у визначеному законом порядку звернувся до нотаріуса та отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 353 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити повністю.
Договір купівлі-продажу №№3098 квартири АДРЕСА_3 укладений 23 листопада 1995 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_4 , діючого також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15 грудня 1995 року - визнати дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Суддя Шолох Л.М.