Справа № 635/9737/21
Провадження № 2/545/434/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Путрі О.Г.,

при секретарі - Зінов`євій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначила, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 24771 про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 16698 доларів США 06 центів. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року по справі 520/20199/21 замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 31.10.2017 року № 24771, а саме стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» замінено на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Вказала, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не мала заборгованості перед стягувачем, приватним нотаріусом не дотримано вимоги вчинення виконавчого напису, ним не встановлена безспірність заборгованості та кредитний договір нотаріально не посвідчений. Прохала визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.12.2021 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті.

Від представника відповідача надав суду відзив (письмові пояснення), в яких проти задоволення позову заперечував. Вказав, що спірність заборгованості вказаної в оспорюваному виконавчому написі позивачем не доведено, а відповідачем при зверненні до нотаріуса чинні норми законодавства України не порушено та надано всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Також, зазначив, що твердження позивача про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні правові передумови для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально засвідчений є не обґрунтованою, та не відповідає дійсності в повному обсязі.

Окрім цього, зазначив, що заявлена позивачем сума понесених витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи, прохав розмір цих витрат зменшити.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який наразі продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ за Полтавським районним судом Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.10.2022 року справу прийнято до свого провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2022 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.04.2023 року заяву представника позивача задоволено, замінено первісного позивача Акціонерне товариство «Альфа-банк» на належного відповідача Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Василенко Т.В. в судове засідання не з`явилися, направивши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, прохав розгляд справи провести у його відсутність, проти задоволення позову заперечує.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. будучи належним чином повідомленим про місце та час слухання справи,відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, в судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань не надсилав.

Суд , дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 24771 про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №839/3/27/38/8-343 від 22 травня 2008 року (а.с. 13-18), на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 16698 доларів США 06 центів (а.с. 28).

Вищевказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.10.2016 року по 30.10.2017 року. Сума заборгованості складає 16698 дол. США 06 центів, в тому числі прострочена заборгованість 11690,04 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках 5008,02 дол. США.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України справі за № 6-887цс17 від 05.07.2017 року вбачається, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В ході судового розгляду справи доводи позивача про існування спору між сторонами щодо розміру заборгованості знайшли своє підтвердження виходячи з наступного.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.02.2014 року по справі №13/14 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 146056,52 грн, яка станом на 06 листопада 2013 року складалася з заборгованості за кредитом у сумі 11690,04 долари США, заборгованості за відсотками у сумі 4961,42 долари США, пені у сумі 12961,43 грн (а.с. 19-21).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18 червня 2014 року було задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.02.2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 146056,52 гривень на користь ПАТ «Укрсоцбанк», а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 1860,57 гривень (а.с. 23-24).

Згідно постанови державного виконавця від 04.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.02.2014 року виконане боржником в повному обсязі, борг сплачено (а.с. 25).

Таким чином, судом встановлено, що вищевказаним рішенням третейського суду стягнуто з позивача заборгованість за Договором кредиту №839/3/27/38/8-343 від 22.05.2008 року станом на 06 листопада 2013 року. Спірним виконавчим написом стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за цим самим кредитним договором, тобто в даному випадку має місце подвійне стягнення заборгованості за одним і тим самим кредитним договором.

В ході судового розгляду відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог, в тому числі не надано доказів того, що спірний кредитний договір був нотаріально посвідчений, а також доказів надання приватному нотаріусу усіх документів, передбачених чинним законодавством для видачі виконавчого напису, в тому числі таких документів, що об`єктивно підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Відповідачем не надано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, не було встановлено безспірності заборгованості, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Представник позивача прохала стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 21000 грн.

При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

У відзиві відповідач зазначив, що заявлена позивачем сума понесених витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи, прохав розмір цих витрат зменшити.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 01.09.2021 року , укладений між адвокатом Василенко Т.В. та Аверкієвою І.О., ордер, розрахунок витрат професійної правничої допомоги , акт № 1 про прийняття-передачу правової допомоги та наданих юридичних послуг за Договором про надання правничої допомоги від 01.09.2021 року, квитанція про оплату послуг адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд зважає, що дана цивільна справа не є справою значної складності, розглядалася без безпосередньої участі сторін, на підставі поданих ними заяв.

З урахуванням критеріїв співмірності та складності справи, яка не є справою значної складності, обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21000 грн. не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Тому враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 4000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 137,141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити .

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24771, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №839/3/27/38/8-343 від 22 травня 2008 року у розмірі 16698 доларів США 06 центів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря