ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7782/23 Справа № 206/1387/23 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року АТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованість за послуги теплової енергії у розмірі 28502,84 грн., а також судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку. АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за даною адресою надає комунальну послугу з постачання теплової енергії. 30 червня 2021 року на виконання правил АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на своєму офіційному сайті, який у постійному відкритому доступі в мережі інтернет було розміщено публічну пропозицію про укладення публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, сам споживач свою відмову укласти договір чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у письмовому вигляді не направляв, тому відповідач вважається таким, що прийняв пропозицію щодо укладення договору надання послуги постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиті послуги споживачем проводилися в неповному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , яка станом на 01 березня 2023 року становить 28502,84 грн., в тому числі за послугу з постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування за період 01 травня 2020 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 28502,84 грн. В період утворення заборгованості за послуги з централізованого опалення з 01 травня 2020 року по 28 лютого 2023 року були затверджені та діяли наступні тарифи: з 08 лютого 2019 року по 30 вересня 2020 року згідно Рішення виконавчого комітету ДМР від 22 січня 2019 року №19 опалення 908,24 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) із приладами обліку теплової енергії за 1 кв.м загальної площі в місяць протягом опалювального періоду 56,42 грн. (1-2-поверхова будівля), 32.47 грн. (3-4-поверхова будівля), 21.86 грн. (5-поверхова будівля і більше). З 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року згідно з Рішенням виконавчого комітету ДМР №514 послуга з постачання теплової енергії складає 841,36 грн. за 1 Гкал (з ПДВ). З 01 жовтня 2021 по 30 вересня 2022 згідно з Рішенням виконавчого комітету ДМР №443 послуга з постачання теплової енергії 841,36 грн. за 1 Гкал (з ПДВ). З 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року згідно з Рішенням виконавчого комітету ДМР №667 послуга з постачання теплової енергії 841,36 грн. за 1 Гкал (з ПДВ). З 01.12.2021 згідно наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» 29 жовтня 2021 року №64 плата за абонентське обслуговування 35,16 грн. на місяць у розрахунку на одного абонента послуг з постачання теплової енергії, з урахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 24662,66 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач має заборгованість, яка на сьогоднішній день залишається несплаченою, враховуючи часткове підтвердження стороною відповідача наявності заборгованості, а також те, що на момент спірного періоду був відсутній обліковий вузол, у зв`язку з чим було застосовано Правило №630, у позивача виникло право та необхідність вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку і це відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованість у розмірі 15120,55 грн. та судових витрат., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що Випискою з особового рахунку споживача за послуги з постачання теплової енергії заборгованість ОСОБА_1 , за період 01 травня 2020 року по 28 лютого 2023 року складає 28502,84 грн. (а.с.5).

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрований з 01 листопада 2001 року (а.с.6).

Витягом з офіційного сайту ДТЕК Дніпроенерго, встановлено, що в розділі Договори з населенням Придніпровська ТЕС міститься додаток з ОСОБА_3 договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який розміщено 30 червня 2021 року, який вводиться в дію на підставі постанови КМУ від 08 вересня 2021 №1022 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 21 серпня 2019 року №830» (а.с.7).

Рахунком на оплату послуг з постачання теплової енергії плата ОСОБА_4 за абонентське обслуговування за послугою з постачання теплової енергії: за листопад 2018 року складає 601,90 грн., за грудень 2018 946,47 грн., січень 2019 897,65 грн., лютий 2019 1844,71., березень 2019 2899,45 грн. (а.с.51-55).

Пунктами 11, 12 Типового індивідуального договору встановлено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунком відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. У разі, коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (а.с.8-10).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що на момент оприлюднення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та у разі неукладення договору в письмовій формі по правилам 830, взаємовідносини надавача послуг з постачання теплової енергії та споживачів регулювались Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання" №630 від 21 липня 2005 року, де в свою чергу пунктом 12 вказаних правил вказано, що в разі відсутності (несправності) будинкового засобу обліку теплової енергії плата за послуги нараховується за нормами споживання. Враховуючи те, що відповідач має заборгованість, яка на сьогоднішній день залишається несплаченою, враховуючи часткове підтвердження стороною відповідача наявності заборгованості, а також те, що на момент спірного періоду був відсутній обліковий вузол, у зв`язку з чим було застосовано Правило №630, у позивача виникло право та необхідність вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку і це відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату житлово-комунальних послуг щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п. 12 Правилами №630 плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу).

Відповідно до п. 24 Правил № 830 надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показників вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Так, матеріалами справи встановлено, що в будинку АДРЕСА_3 , був встановлений вузол обліку теплової енергії.

14 жовтня 2019 року перед початком опалювального сезону 2019-2020 року АТ «ДТЕК Дніпроенерго» встановило пошкодження вузлу обліку теплової енергії у будинку в якому мешкає позивач, у зв`язку з чим він був знятий.

В подальшому лише 14 січня 2022 року вузол комерційного обліку був встановлений в будинку АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Оператори зовнішніх інженерних мереж зобов`язані формувати і підтримувати в наявності обмінний фонд вузлів комерційного обліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання забороняється демонтаж вузла обліку, в тому числі комерційного, для обслуговування без його заміни на вузол обліку, укомплектований засобами вимірювальної техніки такого самого або вищого класу точності, крім випадків, коли такий демонтаж здійснюється у зв`язку з відмовою споживача в установленому законом порядку від надання відповідної комунальної послуги або проведення повірки (ремонту). У разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.

Проте, не врахувавши вказані вимоги закону, позивачем проводилось нарахування по Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання" №630, а не у відповідності до ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, а саме з урахуванням середнього споживання теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.

ОСОБА_1 надано розрахунок спожитої теплової енергії, з урахуванням середнього споживання за минулий період, відповідно до якого сума нарахувань повинна складати 9566, 64 грн.(середній місячний обсяг споживання теплової енергії за 2018-2019 роки становив 1,4213 Гкал). Вказаний розрахунок перевірений колегією суддів, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

На вказані вимоги закону, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача під час розгляду цивільної справи в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Ковальчук Д.Ю., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2023 року та від 06 липня 2023 року та виданого на підставі договору ордеру.

В акті виконаних робіт від 06 липня 2023 року зазначений обсяг та найменування наданих послуг.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом Ковальчук Д.Ю. послугами, часом, витраченим адвокатом Ковальчук Д.Ю. на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 20 000 грн. є завищеним. При цьому колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., що буде відповідати критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується із правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн.. Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 561,69 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року - змінити в частині розміру суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», зменшивши її з 24662,66 грн. до 9566, 64 грн..

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 561,69 грн. та витрати на правову допомогу 2000 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко