ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1272/22 Номер провадження 22-ц/814/2339/23Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
03 квітня 2023 року м. Полтава
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у складі судової колегії: головуючий суддя Обідіна О. І., судді - члени колегії Бутенко С. Б., Прядкіна О. В. скасовано рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2022 року та постановлено у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, переданих в якості авансу.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правова природа переданих позивачем коштів відповідачу не охоплюються поняттям авансу, який підлягає поверненню за правилами частини другої статті 570 ЦК України, що унеможливлює задоволення позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням при колегіальному розгляді справи, може письмово викласти свою окрему думку.
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, про що 10.08.2021 склав письмову розписку.
Правова природа даних коштів визначена позивачем як авансовий платіж за надання відповідачем послуг з приватизації підприємства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не заперечуючи проти одержання від позивача вказаних коштів, відповідач стверджував, що виконав своє зобов`язання, передавши кошти ОСОБА_3 для подальшого вирішення питання, яке залишилось неврегульованим у зв`язку з перебуванням підприємства під арештом, з чим погодився суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 з цих підстав.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача та змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла вірного висновку про скасування рішення місцевого суду, яке ухвалено з порушенням норм процесуального права на підставі неналежних та недопустимих доказів. Разом з тим, на мою думку, позов ОСОБА_1 підлягав задоволенню, оскільки на його письмову вимогу від 08.04.2022 грошові кошти за розпискою від 10.08.2021 відповідачем йому повернуті не були, а обов`язки, які на себе взяв відповідач, не виконані.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як встановлено по справі, предметом домовленості сторін було сприяння відповідача у реалізації позивачем права розпоряджатись своїм нерухомими майном, на яке була накладена заборона відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу. Проте, такий договір не було укладено, а грошові кошти, що надавались з цією метою відповідачеві, передані ним іншій особі без згоди та наступного схвалення позивача.
Аналізуючи спірні правовідносини сторін, судова колегія вірно виходила з того, що передані відповідачу грошові кошти не є авансом у розумінні статті 570 ЦК України, проте, виходячи з принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), суд мав задовільнити заявлені позивачем вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 15 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.04.2022 становило 438 823,50 грн, оскільки помилкове посилання позивача на певні цивільно-правові норми не позбавляє його права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 1053 ЦК України передбачено новацію боргу у позикове зобов`язання. За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості з відповідача позивач посилався саме на розписку ОСОБА_2 від 10.08.2021 про те, що той зайняв у ОСОБА_1 15 тис. доларів США для вирішення питання по приватизації його підприємства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а наявність у позивача оригіналу цієї розписки зазначав доказом невиконання цього боргового зобов`язання відповідачем.
Таким чином, вважаю, що мають місце підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 15 000 доларів США, як позикового зобов`язання на підставі розписки відповідача від 10.08.2021.
Строк виконання такого зобов`язання визначається частиною другою статті 530 ЦК України - моментом пред`явлення кредитором вимоги до боржника. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вимога про повернення грошових коштів в сумі 15 000 доларів США з посиланням на письмову розписку від 10.08.2021 була направлена відповідачу позивачем засобами поштового зв`язку 09.04.2022, але до цього часу відповідачем не виконана.
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2022 року підлягало скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Суддя С. Б. Бутенко