Справа № 646/2754/21
№ провадження 2/646/144/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.03.23 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
судді Янцовської Т.М.,
з участю секретаря Полешко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/2754/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,
Ухвалою суду від 25.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.09.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Ухвалою суду від 29.12.2001 р. суддею Янцовською Т.М. прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено справу до розгляду.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Червонозаводським районним судом м. Харкова здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено територіальну підсудність судових справ цього суду за Ленінським районним судом м. Полтави.
Надалі розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23 листопада 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у відповідності до ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 загальною площею 60,5 кв.м. належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998 р., виданого на підставі розпорядження № 5086 від 28.01.1998 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 28.03.2007 р., убачається, що ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15.10.2005 р.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 р. визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Козової Ю.Ю. ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Козової Ю.Ю. не звертався.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Козовою Ю.Ю. 16.04.2019 р., ОСОБА_3 належить 8/9 (вісім дев`ятих) часток квартири за вищезазначеною адресою після смерті сестри ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Козовою Ю.Ю. 27.11.2020 р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2020 р. позивачу ОСОБА_1 належить 8/9 (вісім дев`ятих) часток квартири за вищезазначеною адресою після смерті матері ОСОБА_3 .
З копії паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 14.09.2004 р., вбачається, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 05.01.2001 р.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з роз`ясненнями Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2022 року, права справа № 547/200/21 ).
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Посилання позивача на те, що він добровільно, відкрито та безперервно користується квартирою АДРЕСА_2 з 2008 року є безпідставними, оскільки позивачу ОСОБА_1 належить 8/9 (вісім дев`ятих) часток квартири за вищезазначеною адресою після смерті матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Козовою Ю.Ю. 27.11.2020 р. ОСОБА_3 же прийняла спадщину після смерті сестри ОСОБА_4 у виді 8/9 (вісім дев`ятих) часток спірної квартири 16.04.2019 р.
Згідно п. п. 11, 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Але позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності об`єкта власності, який може бути набутим у власність за набувальною давністю, тобто відсутня повна інформація майна за адресою АДРЕСА_4 , добросовісності та законності заволодіння 1/9 частини чужого майна.
В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки ним не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову.
Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відомості щодо учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ,
відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_4 .
Суддя: Т.М. Янцовська