СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-др/759/63/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши матеріали заяви про розподіл судових витрат представника відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Служби Безпеки України (м. Київ, вул. Володимирська, 33) до ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 72), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), Дочірнє підприємство «Фінансова компанія «Інтербудінвест» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 72-А), треті особи: ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (м. Київ, вул. Предславинська, 31-11, оф.84), Служба зовнішньої розвідки України (м. Київ, вул. Нагірна, 24/1) про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2021 р. засобами поштового зв`язку Ярко О.Ю , який представляє інтереси позивача звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визнати недійсним договір від 18.03.2008 р. №131/1-1 ФК про участь у фонді фінансування будівництва з моменту укладання, а також стягнути судовий збір.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.09.2021 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 р. відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2023 р. закрито провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

29.03.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути зі Служби безпеки України на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 16700,00 грн. . Заява обґрунтована тим, що при закритті провадження суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України. У зв`язку з чим відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, заява про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі. При цьому заявник повинен зазначити, в чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного суду від 20.05.2020 р. справа № 686/7675/17, провадження №61-45505св18.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Суд вважає, що вказаний перелік не є вичерпним, однак, у будь-якому випадку і у залежності від обставин справи заявник повинен зазначити конкретні дії сторони, які можуть свідчити про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10,11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Представник відповідача у свої заяві не вказує на обставини, які свідчать про необґрунтованість дій позивача, а саме по собі констатування норм ЦПК України не може бути підставою для задоволення такої заяви.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідачем ОСОБА_2 не зазначено обставин зловживання позивачем процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України, що виключає собою право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Оскільки такі факти відповідачем не заявлені, а судом не встановлені, тому у задоволенні заяви відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 137, 142 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Служби Безпеки України (м. Київ, вул. Володимирська, 33) до ТОВ «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 72), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), Дочірнє підприємство «Фінансова компанія «Інтербудінвест» (м. Київ, вул. Верхній Вал, 72-А), треті особи: ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (м. Київ, вул. Предславинська, 31-11, оф.84), Служба зовнішньої розвідки України (м. Київ, вул. Нагірна, 24/1) про визнання недійсним договору, залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: І.Ю. Єросова