Справа № 161/3608/23 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/463/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Терлецького О. М.,

представника відповідача Бондарчука Р. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області про визнання недійсними і скасування рішень, припинення речового права та визнання права власності за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та у своїх вимогах просив суд: визнати недійсними і скасувати рішення Луцької міської ради № 30/48 від 30 березня 2022 року «Про надання Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області в постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту у с. Милушин Луцького району Волинської області», рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.51 від 25 вересня 2020 року «Про розгляд та затвердження детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в с. Милушин» та рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.52 від 25 вересня 2020 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту»; припинити речове право постійного користування Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у с. Милушин Луцького району Волинської області; визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у с.Милушин Луцького району Волинської області, а також стягнути з відповідачів на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

У березні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову у цій справі шляхом заборони Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га, яка розташована у с. Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0040.

Заяву представник позивача мотивував тим, що право на розроблення технічної документації щодо спірної ділянки було надано ОСОБА_1 , як учаснику АТО, згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19. Однак починаючи із 2016 року органи місцевого самоврядування не виконують рішення суду, а тому судове рішення перебуває на примусовому виконанні. Разом з тим, оскаржувані три рішення органу місцевого самоврядування, які є предметом цього спору, були прийняті після відкриття 02 червня 2020 року виконавчого провадження № 62213666, тобто спрямовані на недопущення виконання судового рішення у справі № 140/2528/19. На даний час на земельній ділянці площею 0,1598 га, яка розташована у с. Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0040, невідомими особами розпочато будівельні роботи. Відтак, забудова спірної земельної ділянки у разі задоволення позову призведе до нових судових процесів, що значно ускладнить виконання рішення суду та набуття і реалізацію права власності позивача на спірну земельну ділянку, а тому вважає, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідач Луцька міська рада у поданому відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з таких мотивів.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі.

Однак з такими висновками суду не можна погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області предметом якого є: визнання недійсними і скасування рішення Луцької міської ради № 30/48 від 30 березня 2022 року «Про надання Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області в постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту у с. Милушин Луцького району Волинської області», рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.51 від 25 вересня 2020 року «Про розгляд та затвердження детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в с. Милушин» та рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.52 від 25 вересня 2020 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту»; припинення речового права постійного користування Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у с. Милушин Луцького району Волинської області; визнання права приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у с. Милушин Луцького району Волинської області.

У березні 2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у цій справі та просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га, яка розташована у с. Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0040 (а.с.109-115).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність безпосереднього зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Під час апеляційного розгляду цієї справи встановлено, що між сторонами по справі існує спір щодо земельної ділянки площею 0,1598 га, яка розташована у с. Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0040.

Вказана земельна ділянка рішенням Луцької міської ради № 30/48 від 30 березня 2022 року була надана Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області у постійне користування для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту у с. Милушин Луцького району Волинської області, а рішенням Княгининівської сільської ради № 64/5.51 від 25 вересня 2020 року було затверджено детальний план території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в с.Милушин Луцького району Волинської області. Крім того, рішенням Княгининівської сільської ради № 64/5.52 від 25 вересня 2020 року було надано дозвіл Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с.Княгининок Луцького району Волинської області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. Зазначені рішення є предметом оскарження позивачем у цій справі.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, право на розроблення технічної документації щодо спірної ділянки було надано позивачу ОСОБА_1 , як учаснику АТО, згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19.

У розглядуваному випадку представник позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України просив суд заборонити відповідачам вчиняти певні дії, а саме здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га, яка розташована с. Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0040.

Ураховуючи, що між сторонами по справі дійсно виник спір щодо згаданої земельної ділянки, а також те, що відповідач може здійснювати на земельній ділянці земельні та будівельні роботи відповідно до рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.52 від 25 вересня 2020 року, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 , колегія суддів доходить висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти певні дії щодо спірної земельної ділянки на переконання колегії суддів є обґрунтованим і співмірним із заявленими позовними вимогами.

Суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи ту обставину, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, її необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі задовольнити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га у с. Милушин, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер :04:001:0040.

Постанову апеляційного суду допустити до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: