УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"05" травня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної та завданої ушкодженням здоров`ю шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив суд стягнути з Міністерства оборони України: 700 000 гривень в порядку відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб суб`єків владних повноважень; 1 600 000 гривень в порядку відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що він проходив службу в рядах Збройних Сил СРСР та України в період з 18.11.1976 по 05.04.1995 (вислуга років на момент звільнення складала 18 років 4 місяці 17 днів). Згідно Наказу №084 МО України від 23.03.1995 він був звільнений в запас з 5221 військового представництва МО України за ст.65 п.п.»Б». Наказом №39 від 25.04.1995 позивач був виключений зі списків особового складу НОМЕР_1 військового представництва МО України з посади старшого офіцера.

Позивач зазначав, що при його звільненні з 5221 військового представництва МО України з посади старшого офіцера,у відповідності до п.10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, яка діяла на момент звільнення, встановлено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні грошова допомога нараховується відповідно до посадового окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням і її загальний розмір виплачується в сумі 5 п`яти місячних грошових забезпечень, тобто при звільненні позивач мав право на отримання грошової допомоги в сумі п`яти місячних грошових забезпечень, з визначенням відповідного запису в наказі про звільнення в запас.

Позивач вказував, що 5221 ВП МО України розформовано, тому він був вимушений звернутись до Міністерства оборони України з даним питанням, та 02.11.2020 направив заяву про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, в якій просив врахувати виснвоок судового рішення від 10.09.2020 ХОАС по справі №520/3829/2020 та вчинити дії, а саме перерахувати та виплатити проіндексовану суму одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 для проведення повного розрахунку з заявником при звільненні в запас. Не отримавши позитивної відповіді від суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про перерахунок та стягнення несплаченої одноразової грошової допомоги з МО України. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №520/14997/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду скасовано, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995; зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену пунктом №10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Позивачем було пред`явлено до виконання постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021, 28.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66311572, однак на час звернення позивача з даним позовом до суду, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №520/14997/2020 не виконана.

Як зауважував позивач, з вини відповідача щодо невиплати грошової допомоги, це затягнулося майже на 26 років, на неодноразові звернення з вимогами здійснити розрахунок ОСОБА_1 отримував відмови. Незаконні дії відповідача відобразилися на здоров`ї позивача. За час зазначеного періоду він отримав інвалідність ІІ групи та стан його здоро`я суттєво погіршився, кожного року позивач перебувє на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Протиправна бездіяльність відповідача принизила честь та гідність позивача, завдала шкоди його діловій репутації. В період розгляду справ в адміністративному судочинстві, як вказав ОСОБА_1 , він відчував сильну пригніченість, почуття безвихідності та страху за своє майбутнє, він набув фізичних розладів та страждань, що завдало ушкодження здоров`я. Матеріальна шкода нанесена позивачу бездіяльністю відповідача бульш ніж за 26 років була підтверджена та визначена постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №520/14997/2020, яка набрала законної сили, але на час звернення до суду з даним позовом, відповідачем не виконана.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.10.2021 визначено підсудність цивільної справи №643/18359/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної та завданої ушкодженням здоров`ю шкоди Київському районному суду м.Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 03.11.2021 визначено головуючого суддю у справі: Лях М.Ю.

Ухвалою Кивського районного суду м.Харкова від 05.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 17.10.2022 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: перебування судді у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.»).

Ухвалою суду від 21.10.2022 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної та завданої ушкодженням здоров`ю шкоди - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М.Розгляд справи постановлено проводоти в порядку загального позовного провадження.

У зв`язку з неявкою сторін у підготовчі засідання, розгляд справи нодноразово відкладався.

Позивач у підготовче засідання повторно не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача Міністерства оборони України Пономаренко В.І. в підготовче засідання не з`явився, електронним шляхом подав до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника відповідача. Подав відзив на позов, у якому прохав у задоволені позову відмовити з огляду на те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі № 520/14997/2020 заяву Міністерства оборони України про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено частково. Скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995, та зобов"язанні Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову гроошову допомогу, передбачену п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393. Прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певнії дії. З огляду на зазначене відсутній причинний зв"язок між протиправними діми/ бездіяльністю та завданою шкодою. Крім того, представник позивача зазначив, що враховуючи те, що позивач військову службу у 5221 військовому представництві на посаді старшого офіцера та був військовослужбовцем 5221 військового представництва, то Міністерство оборони України не є та не може бути належним відповідачем по даній справі.

Враховуючи зазначене, керуючись статтею 198 ЦПК України, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутністю нез`явившихся сторін.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов да наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі № 520/14997/2020 та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995 року. Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. 28.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП «66311572 з примусового виконання виконавчого листа №520/14997/2020, що виданий 22.06.2021 Харківським окружним адміністратвиним судом про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Міністерство оборони України звернулося до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій заявник просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020 у зв`язку із нововиявленими обставинами, та прийняти нову постанову про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги позивача без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 задоволено частково вказану заяву Міністерства оборони України про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020 скасовано та приянто постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.

Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.

Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574 пп 19).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц, провадження № 14-375 цс 18, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і стаття 237-1 КЗпП України про відшкодування моральної шкоди працівнику, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Одним з елементів публічної служби є військова служба.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 проходив службу в лавах Збройних сил СРСР та України в період з 18.11.1976 по 05.04.1995. Наказом заступника Міністра оборони України №084 від 23 березня 1995 року позивач був звільнений в запас. Наказом № 39 від 25 квітня 1995 року позивач був звільнений в запас та виключений зі списків особового складу НОМЕР_1 військового представництва Міністерства оборони України з посади «старшого офіцера».

Судом встановлено, що спір у даній справі виник після звільнення позивача в запас та виключення його зі списків особового складу НОМЕР_1 військового представництва Міністерства оборони України з посади «старшого офіцера», однак оскільки зазначений спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються проходження ним публічної служби та звільнення з неї, зокрема заявлена вимога про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахуванні та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17 (провадження № 14-360цс18) та від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19 (провадження № 14-171цс20), постанові Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 757/35055/19-ц (провадження № 61-8422св21), постанові Верховного Суду від 24.06.2022 у справі № 357/5636/21 (провадження № 61-16122св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 200 ЦПК УКраїни за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 255,256, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі 643/18359/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної та завданої ушкодженням здоров`ю шкоди - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2023.

Суддя - С.М. Лисиченко