Справа № 947/738/22
Провадження № 2/947/335/23
02.10.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.,
за участю: представника позивача - адвоката Ватренко Н.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійним договору дарування та визнання права власності, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір від 24 березня 1997 року дарування нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1621, якій укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому позивачка посилається на те, що на початку 1997 року вона з донькою ОСОБА_3 домовилися укласти Договір довічного утримання. ОСОБА_1 вже була передпенсійного віку, дитина-війни, ветеран праці, мешкала сама, донька хоча і була зареєстрована у цій квартирі, але не проживала. Квартира АДРЕСА_2 була єдиним місцем проживання позивачки і вона не мала наміру її відчужувати. Тільки після смерті позивачка бажала, щоб квартира перейшла до доньки. Враховуючі викладені обставини ОСОБА_1 погодилась укласти з дочкою Договір довічного утримання. При цьому ОСОБА_4 обіцяла своїй матері утримувати її та піклуватися. Відповідно до вимог ст. 428 ЦК України у редакції 1963 року, якщо б донька не виконувала своїх обов`язків ОСОБА_1 могла розірвати договір. Даний факт заспокоював позивачку та захищав від участі безхатько. Під час підписання Договору дарування позивачці не було роз`яснено суть та наслідки правочину, а через довіру донці і домовленості, які вони обговорили напередодні укладання Договору та її плохій зір і погане самопочуття, вона не прочитала договір. Лише після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки, коли онука позивачки, ОСОБА_2 повідомила, що має намір отримати спадщину від матері, ОСОБА_1 дізналася, що було укладено договір дарування замість договору довічного утримання, а тому вона була вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Представник позивача - адвокат Ватренко Н.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, в подальшому надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідач - ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки до судового засідання не сповістила, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надала. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, доводи позовної заяви не спростовано.
Відповідно до ч.3ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 мала на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №1578 від 21.01.1997 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Відповідний реєстраційний запис було зроблено Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 20 у реєстровій книзі 26К на сторінці 16.
24.03.1997 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. та зареєстровано в реєстрі за №1621, яким позивачка подарувала квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 є донькою позивачки та після реєстрації шлюбу змінила прізвище - ОСОБА_5 . Факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 від 18.12.2014 р. В даному свідоцтві зазначено матір`ю - ОСОБА_7 . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія № НОМЕР_2 від 18.08.1984 року ОСОБА_7 набула прізвище ОСОБА_8 , дівоче прізвище, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 від 18.04.1986 р., свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 19.03.2002р., свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 від 28.02.2009р., свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 від 25.11.2016р., свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_7 від 21.03.2017р.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8 від 24.11.2021р.
Чоловік доньки ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 від 12.10. 2021р.
За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павловською О.В. відкрита спадкова справа № 68463187 по місцю останнього проживання (реєстрації місця проживання) померлої у м. Києві 12.10.2021р., що підтверджується витягом № 66829306 про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Після смерті доньки, у жовтні 2021 року, коли ОСОБА_2 , яка є онукою (свідоцтво про народження серія НОМЕР_10 від 02.09.2017р.) повідомила, що має намір отримати спадщину від матері, позивачка дізналась, що в 1997 році між нею та її донькою був укладений договір дарування спірної квартири, замість договору довічного утримання.
Зазначені обставини також підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є сусідами ОСОБА_1 та які фактично доглядали і допомагали позивачці. Також свідки пояснили, що позивачка побоювалась свою доньку, так як ОСОБА_4 зловживала спиртними напоями, крім того вони як сусіди неодноразово викликали поліцію так як ( ОСОБА_5 за матір`ю не доглядала, виганяла її з квартири, погрожувала фізичною розправою.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Ст. 261 ЦК України, а саме ч.1, передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Судом встановлено, що строк позовної давності з приводу оскарження договору дарування не є пропущеним.
Згідно зі статтею 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними, убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Судом встановлено, що з 1974 року по даний час ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність фактичної передачі квартири за Договором дарування та підтверджується відповіддю ЖБК Комунальщик від 17.11.2021р.
Усі особливі рахунки по комунальним платежам відкриті на позивачку (рахунок за телекомунікаційні послуги за січень 2016р., особливий рахунок НОМЕР_11 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за послуги теплопостачання за лютий 2016р. , особливий рахунок: НОМЕР_12 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за електроенергію від 05.07.2016р., особливий рахунок 0300/ НОМЕР_13 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за послуги теплопостачання за листопад 2016р. , особливий рахунок: НОМЕР_12 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за електроенергію від 06.12.2016р., особливий рахунок 0300/ НОМЕР_13 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за електроенергію від 15.02.2019р., особливий рахунок НОМЕР_14 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за газопостачання від 01.04.2019р., особливий рахунок НОМЕР_15 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за електроенергію березень 2019р., особливий рахунок НОМЕР_14 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за газопостачання за січень 2020р., особливий рахунок НОМЕР_15 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; рахунок за електроенергію за вересень 2021р., особливий рахунок НОМЕР_14 , власник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .)
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси було від 19.04.2023 року було зобов`язано Одеський державний нотаріальний архів надати до суду відомості про наявність в матеріалах нотаріальних справ приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сободаш Зінаїди Петрівни Договору дарування нерухомого майна від 24.03.1997 року, укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. і зареєстрованого в реєстрі за № 1621.
Одеській державний нотаріальний архів надав відповідь від 19.05.2023 р. № 1129/0120 та повідомив, що згідно із записом в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. 24.03.1997 за реєстровим № 1621 дійсно посвідчено договір дарування нерухомого майна. Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У матеріалах архівного фонду сформованих, прошитих, пронумерованих, із засвідчувальними написами та внутрішніми описами приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. містяться: ухвала Київського районного суду м. Одеси від 21.09.1999, акт державного виконавця Київського управління юстиції м. Одеси від 13.10.1999, копія договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. за реєстровим № 1621 та документи, на підставі яких він посвідчений.
Враховуючи відповідь Одеського державного нотаріального архіву від 19.05.2023 року № 1129/0120 судом встановлено, що позивачка не має можливості отримати дублікат договору дарування нерухомого майна від 24.03.1997р.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Як встановлено судом, право власності на квартиру АДРЕСА_2 набуто позивачкою на законних підставах шляхом оформлення свідоцтва про право власності №1578 від 21.01.1997р.., тому підлягає захисту подачею позову про визнання права власності у зв`язку неможливістю отримання оригіналу договору дарування, якій необхідний для відновлення права власності.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).
При таких обставинах та враховуючи доведеність помилки та її істотне значення при укладанні договору дарування спірної квартири, суд вважає вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 200, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позовні вимогиОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним договір від 24 березня 1997 року дарування нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1621, якій укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_16 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2023 року.

Суддя Огренич І. В.