КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №756/16275/21 Головуючий у 1 інстанції: Ткач М.М.

Провадження №22-ц/824/11406/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

28 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Болотова Є.В., Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

З урахуванням уточненої до позовної заяви, та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2022 про заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_1 , просили суд стягнути з ОСОБА_1 солідарно на користь позивача ОСОБА_2 - 40194,00 грн., що складається з: 32194,00 грн. - сума завданих збитків, 5000,00 грн. - моральної шкоди, 3000,00 грн. - витрат з оплати проведеної експертизи та на користь позивача ОСОБА_3 - 37194,00 грн., що складається з 32194,00 грн. - суми завданих збитків, 5000,00 грн. - моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 16.07.2019 відбулося залиття належної позивачам квартири АДРЕСА_1 .

За результатами обстеження факту залиття квартири було складено Акт № 370 про залиття від 06.08.2019, яким встановлено, що причиною залиття стало побутове залиття (виток з фільтра на воду) з вини мешканців квартири № 29 у цьому ж будинку.

Власником квартири, з якої відбулося залиття є відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту за № 38/21 від 15.03.2021, складеного ФОП ОСОБА_5 визначено розмір майнової шкоди, завданої позивачам загальний розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 складає 64 388,00 грн.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від20 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 21462 грн. 67 коп., витрати на проведення незалежної експертної оцінки у розмірі 3000 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 286 грн. 39 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Чепенко О.О., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що акт про залиття квартири не є належним і допустимим доказом, адже вказаним актом не було зафіксовано у передбачений законом спосіб ні сам факт залиття, ні його характер та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача й наслідками у вигляді залиття квартири. Оскільки на переконання апелянта комісією не було зафіксовано факт залиття та його характер й не встановлено причину такого залиття, а зазначено лишень загальне припущення «побутове залиття з вини мешканців квартири № 29 (виток з фільтра на воду)» даний акт жодним чином не підтверджує, що оздоблення квартири 25 пошкоджено саме внаслідок залиття квартири 16.07.2019 року. До того ж сам акт було складено через 22 дні від дати залиття, він не містить обов`язкових реквізитів й складений у відсутність відповідача та огляду його квартири (складанні акту в квартирі 29 ), що суперечить Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Вважає, що в матеріалах справи не має доказів що залиття відбулося з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятина» 31.01.1996 за № 507-А/243, квартира АДРЕСА_1 належить в рівних долях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , 11.08.2004 між нею та ОСОБА_3 . Оболонським ЗАГС був зареєстрований шлюб, та після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Згідно із інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.07.2021 КВ-2021 №25082, відповідно до даних реєстрових книг Бюро, 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_6 - 1/3 частини на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятина» 31.01.1996 за № 507-А/243, та зареєстрованого в Бюро 23.02.1996 за реєстровим №1483 та за ОСОБА_11 - 1/3 частини на підставі договору дарування, посвідченого Сибіга С.Е. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.08.2004 №3798, та зареєстрованого в Бюро 15.10.2004 за реєстровим №1483.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 20.09.2022, у період з 30.08.2013 по 25.09.2020 квартира за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

Встановлено, що 16.07.2019 відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 із квартири АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

06.08.2019 комісією у складі: головного інженера ОД-503 ОСОБА_15, інженера з експлуатації та ремонту ОСОБА_12 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_13 , у присутності мешканців квартири АДРЕСА_1 , було складено Акт 370 про залиття, затверджений начальником дільниці 503 ОСОБА_14, відповідно до якого 16 липня 2019 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , з розташованої вище квартири № 29 .

Внаслідок залиття пошкоджено оздоблення квартири №25 , а саме: Коридор: стеля - 2,1 м.кв. шпалери, стіни - 2,4 м.кв. шпалери; Кухня: стеля - 1,8 м.кв. водоемульсійне фарбування + фігурна ліпка, багет - 1,6 м.п. відновлення, вікно- 1,0 м.кв. відновлення відкосу; Кімната: стіни - 1,7 м.кв. шпалери, вікно - 0,8 м.кв. відновлення відкосу, підлога- 3 м.кв. паркет; Кімната: стеля - 2,1 м.кв. шпалери + водоемульсійне фарбування, стіни - 1,8 м.кв. шпалери. Причиною залиття комісія встановила побутове залиття з вини мешканців квартири №29 (виток з фільтра на воду).

Комісією в акті зроблено висновки і надано рекомендації, що для ліквідації залиття необхідно виконати наступні ремонтні роботи в квартирі № 25 : Коридор: стеля - 10,7 м.кв. шпалери, стіни 14,8м.кв. шпалери; Кухня: стеля- 7,1 м.кв. водоемульсійне фарбування + фігурна ліпка, багет - 1,6 м.п. відновлення, вікно - 0,8 м.кв. відновлення відкосу; Кімната : стіни - 37,2 м.кв.шпалери, підлога- 3,0 м.кв. паркет; Кімната: стеля - 7,5 м.кв. шпалери + водоемульсійне фарбування, стіни - 22,4 м.кв. шпалери (а.с.74, том 1).

24.02.2021 між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір № 130/21 на проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна (а.с. 78-80 том 1).

15.03.2021 ФОП ОСОБА_5 на підставі договору № 130/21 від 24 лютого 2021 року було надано звіт № 38/21 про оцінку збитків, відповідно до якого, розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири АДРЕСА_1 після залиття, яке трапилось 16.07.2019, станом на момент складання звіту становить 64388,00 грн. (а.с. 81-110, том 1).

15.03.2021 між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_5 було підписано акт прийому-передачі виконаних робіт, а саме: оцінки вартості матеріального збитку, завданого після залиття квартири АДРЕСА_1 . Загальна сума виконаних робіт становить 3 000,00 грн. зазначено, що роботи та оплата виконані в повному обсязі, сторони претензій один до одного не мають (а.с.77, том 1).

Оплата вище вказаних робіт також підтверджується копією розрахункової квитанції серія ББАП № 788787 (а.с. 76, том 1).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов висновку, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося з вини власника квартири АДРЕСА_5 , а саме ОСОБА_1 та стягнув збитки та витрати пропорційно часткам позивачів у власності їх квартири.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено завдану шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_1 , погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з апеляційної скаргою, представник відповідача вказувала на те, що відповідач не погоджується з визначеним позивачами розміром завданих збитків, вважає його необґрунтованим та в матеріалах справи відсутні належні докази щодо факту залиття саме 16 липня 2019 року квартири позивачів з квартири відповідача, а тому просила рішення Оболонського районного суд м. Києва від 20 квітня 2023 року скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до експертної установи для проведення експертизи щодо встановлення причини залиття та надати висновок до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивачів та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з її вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача у заподіянні шкоди відсутня, відхиляються апеляційним судом як недоведені доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття від 6 серпня 2019 року є неналежним доказом враховуючи наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: дату та місце залиття, конкретні пошкодження квартири, причину залиття.

Доказів того, що залиття належної позивачам квартири, відбулося з вини інших осіб суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень апелянт також не надала.

При цьому, обов`язкового складення акту безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають.

Відсутність у акті відомостей про ознайомлення з ним мешканців квартир № 25 та № 29 не може свідчити про його недопустимість як доказу по справі. При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Колегія суддів вважає, що акт від 6 серпня 2019 року в силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом тієї обставини, що залиття квартири позивачів відбулось з вини відповідача, а саме через проривання пластикової труби на системі очистки води у квартирі №29 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межіцьогообов`язкуможуть бути різними в залежностівід характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, якііснують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодоподанняобґрунтування, щовипливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про надмірність заявленої позивачем ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та погоджується з розміром у сумі 2 000 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником апелянта - адвокатом Чепенко Оленою Олександрівною - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду містаКиєвавід20 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.В. Болотов

В.А. Шебуєва