Справа № 645/919/23
Провадження № 2/645/447/23

24 жовтня 2023 року місто Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
за участю секретаря судового засідання Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на частину автомобіля TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути сплачений судовий збір.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17 липня 2010 року між нею та ОСОБА_2 . відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 146. Особисте життя з відповідачем не склалося, на теперішній час у них відсутні подружні стосунки і відповідач зі ними не проживає, а проживає за місцем реєстрації. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року шлюб розірвано. Також позивач зазначає, що в шлюбі сторонами було придбано квартиру та автомобіль, які відповідач поділити добровільне не бажає. Квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем 14 березня 2020 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковой В.А. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України 3 квітня 2021 року за відповідачем за договором купівлі-продажу зареєстровано право власності на автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль позивач оцінює в 500000,00 грн. Таким чином, на думку позивача вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частках
Ухвалою Фрунзенського районного суду суду м.Харкова від 20.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.
Ухвалою Фрунзенського районного суду суду м.Харкова від 13.06.2023 закрито підготовче провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Позивач подала до суду заяву про слухання справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала у разі повторної неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за її відсутності та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №146 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 липня 2010 року).
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №146 розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 04 березня 2011 року).

Під час перебування у шлюбі, сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 14.12.2022 № 31/1368АЗ-13743-2022 - 3 квітня 2021 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстровано право власності на автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

На підставі договору купівлі-продажу, укладеного від 14 березня 2020 року, укладеного між Акціонерним товариством «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСІФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «Будівельник», від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діє ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., зареєстровано в реєстрі за №1125, ОСОБА_2 прийняв у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (житловою площею 33,4 кв.м; загальною площею 61,9 кв.м).

Відповідно до п. 15 вказаного договору купівлі-продажу укладення цього правочину відбувається за згодою другого з подружжя покупця - ОСОБА_1 .

Відповідно до даних, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №319491663 від 03.01.2023, квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №11259 від 14.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А.

Таким чином, суд вважає встановленим, що вказаний автомобіль та квартиру сторони придбали у шлюбі.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 Цивільного кодексу України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до положень частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації.

Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Судом встановлено, оскільки не заперечувалося сторонами, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 та транспортний засіб: легковий автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, яке придбано сторонами під час шлюбу.

Враховуючи, що спірна квартира та автомобіль набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а тому суд доходить висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку автомобіля TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 та визнавши за відповідачем 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку автомобіля TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 680 грн. 05 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 137,141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Припинити право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та на автомобіль TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/2 частку автомобіля TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та на 1/2 частку автомобіля TOYOTA PRADO, 2005 року випуску, № шасі НОМЕР_1 .

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_5 виданий Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області 22.07.2010,

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_7 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 13.04.2001.

Повний текст рішення складено 24.10.2023 року.

Головуючий суддя -