КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року

справа № 373/251/22

провадження № 22-ц/824/7714/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» - Семенченко Руслана Олександровича на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2022 року, постановлене під головуванням судді Свояка Д.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Семенченко Р.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість в розмірі 19953,94 гривень та судовий збір в розмірі 2481,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2019 між ПАТ АТ «Укргазбанк» та відповідачкою шляхом подання Заяви-Договору №2019/І_С/001-001042 укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг. Згідно з підписаною Заявою-Договором відповідачці встановлено орієнтовну суму кредиту в розмірі 10000,00 грн, максимальну суму овердрафту (можливу суму кредиту) в розмірі до 300000,00 грн, номер договору №2019/ОВР/056-000847 строком на 12 місяців зі сплатою 36% річних (базова відсоткова ставка) та 48 % річних (відсоткова ставка на прострочену заборгованість), щомісячний платіж по кредиту 7% мінімуму 50,00 грн.

Проте, відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 20.07.2021 складається з: заборгованість по кредиту прострочена - 16040,68 гривень; заборгованість по процентам прострочена - 1709,08 гривень; заборгованість по платежах за ч.2 ст.625 ЦК України - 2204,18 гривень. Загальна сума заборгованості становить 19953,94 гривень.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2019/1_С/056-001042 від 04.04.2019 в розмірі 9065 грн 79 коп, 1127 грн 12 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник банку подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем підписано Заяву-Договір, де вказано, що відповідач приєднується до договору, а також зазначено умови використання кредитними коштами. Виписка та розрахунок надані банком відповідають чинному законодавству. При застосуванні ч.2 ст. 625 ЦК України, суд мав врахувати визначену у ній процентну ставку 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено надання коштів відповідачу на суму 64246,1 грн, та суму невиконаного зобов`язання 8986,02 грн. Обставини досягнення між сторонами домовленості щодо сплати процентів за користування коштами та строк їх повернення позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до заяви-договору №2019/І_С/056-001042 (Договір карткового рахунку) про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідачка 04.04.2019 ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту виходячи із обраних нею умов кредитування.

У п. 4 «Паспорт споживчого кредиту» зазначеної копії заяви-договору, програмою кредитування визначено «Універсальна картка «Домовичок» (в рамках ЗКП).

До позову додана копія тарифного плану «Кредитна картка», яка містить три позиції: Еко-кредитка, Універсальна картка «Домовичок», Premier-картка.

Зазначений тарифний план затверджений як Додаток 2.2 до Протоколу Спільного засідання КУАП та ТК №130320/1 від 13.03.2020; із змінами до п.2.4.1, (затв. Протоколом Спільного засідання КУАП і ТП №250620/4 від 25.06.20); із змінами до пп.г, д п 2.4.1 (затв. Протоколом Спільного засідання КУАП і ТП №271020/1 від 27.10.20); із змінами до п.2.4.1, затв. Протоколом Спільного засідання КУАП і ТК №160121/3 від 16.01.21; із змінами до п.3.1, затв. Протоколом Спільного засідання КУАП і ТК № 190221 від 19.02.21., який не містить відмітки про ознайомлення відповідачки.

Судом встановлено, що Роздруківка Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк», додана до позову, не містить підпису голови правління та боржника (а.с.30-58)

Також, заява-договір від 04.04.2019 містить інформацію про відкриття рахунку № НОМЕР_1 та субрахунку № НОМЕР_2 . Доказів на відкриття інших рахунків зазначених у виписці по рахунку, відкритих на ім`я відповідача позивачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з п.22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із положеннями ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду щодо даної категорії справ, викладеній в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідачкою підписана заява-договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк».

Матеріали справи не містять доказів того, чи погоджувалась відповідачка із цими правилами, у редакції, що додано до позовної заяви.

Судом вірно встановлено, додані до заяви Правила відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» не підтверджують обставин укладення договору між позивачем та відповідачкою 04.04.2019 та не містять підписів сторін.

З доданої до позову копії тарифного плану «Кредитна картка», вбачається, що вони затверджені 13.03.2020 із змінами від 25.06.2020, 27.10.2020, 16.01.2021 та 19.02.2021, тобто пізніше за підписання заяви-договору №2019/І_С/056-001042 від 04.04.2019. Будь-яких доказів ознайомлення зі змістом цих тарифів відповідачкою не надано.

Судом також встановлено, що у виписці з особового рахунку відповідачки зазначені рахунки, інформація про відкриття яких відсутня.

Із змісту виписки з особового рахунку встановлено, що відповідачкою неодноразово використовувались кошти з рахунку на різні потреби. Сума безпосередньо використаних нею коштів становить 64246,1 грн. На погашення заборгованості остання періодично здійснювала поповнення на загальну суму 55260,08 грн.

Отже, сума основного зобов`язання відповідачки становить 8986,02 грн.

З наведено слідує, що позивач не навів належних та допустимих доказів досягнення між сторонами домовленості щодо сплати процентів за користування цими коштами та строк їх повернення.

Посилання апелянта на укладення між сторонами договору № 2019/ОВР/056-000847, викладеного у Паспорті споживчого кредиту від 04.04.2019 року колегія суддів вважає необґрунтованою з огляду на те, що умови цього договору нечіткі та двозначні.

У відповідності до його положень умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеного кредитодавцем оцінки кредитоспроможності Клієнта з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Відтак, суд вважає умови цього договору нечіткими та двозначними, а тому відповідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. З цього слідує, що позивачем не доведено належним чином укладення договору споживчого кредиту на вказаних у ньому умовах.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове порушення прав позивача.

Із розрахунку заборгованості вбачається обрахунок «платежів згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України» за процентною ставкою 42%. Будь-яких доказів на підтвердження такої ставки позивачем суду не надано.

При застосуванні цієї норми закону до виниклих правовідносин між сторонами Судом вірно враховано визначену у ній процентну ставку - 3% проценти річних від простроченої суми.

З огляду на визначений у доданому до позову розрахунку строк (108 днів), за який має бути нараховані такі платежі, судом обґрунтовано визначено суму відповідальності за грошове зобов`язання (8986,02 грн) у розмірі 79,77 грн.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 3 ст. 389 ЦПК України дана справа є малозначною, тому касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» - Семенченко Руслана Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді