Справа № 212/8045/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі- відповідачі) в якому просив стягнути солідарно з останніх заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по жовтень 2020 року у розмірі 50 251,21 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 8449,17 гривень, 3% річних у розмірі 3655,18 гривень, а всього 62 355,56 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані у даній квартирі, однак не у повному обсязі здійснюють оплату за отримані послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2023 року. Оскільки відповідачі не здійснюють оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року за заявою представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лапшина В.В. про перегляд заочного рішення, рішення суду від 24 грудня 2020 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

12 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не згодна з позовними вимогами , оскільки позивач звертаючись до суду із позовом вказав, що як юридична особа надав відповідачам послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 01.10.2020, однак жодним чином не підтвердив, що на момент надання послуг, і на момент звернення до суду з позов дійсно існувала зазначена юридична особа, і до компетенції якої входить надання громадянам послуг з централізованого опалення. Не був наданий статут підприємства на підтвердження переліку послуг, які підприємство має право надати, не був наданий Витяг з реєстру юридичних осіб, на підтвердження того, що підприємство дійсно існувало з жовтня 2013 року по жовтень 2020 року, також позивачем не надано відповідну ліцензію на здійснення відповідних послуг. Крім того вказав, що жодних документів, на підтвердження правової підстави надання послуг, нарахування сум в розмірах вказаних в позовній заяві позивачем не надано. Також вказав, що оскільки позивач просить стягнути суми за період з 01.10.2013 по 01.10.2020, а платежі несуть періодичний, щомісячний характер, то до позовних вимог підлягає застосуванню строк позовної давності, і заборгованість слід рахувати починаючи з жовтня 2017 року і по жовтень 2020 року, що на думку представника відповідача складає суму у розмірі 38 225,65 гривень, і з врахуванням сплат за цей період у розмірі 2314,42 гривень, розмір заборгованості становитиме 35 891,33 гривень. Відповідно строк позовної давності застосовується і до нарахування 3% річних за період з 21.11.2017 по 21.05.2020, також строк позовної давності підлягає застосуванню і до компенсації за інфляцію, і така повинна рахуватися з 01.01.2018 по вересень 2020, і відповідно сума яка підлягає стягненню, на думку представника, становить 1336,26 гривень. Вказав, що попередній розрахунок судових витрат за вивчення матеріалів позовної заяви, надання консультацій, складання заяви про перегляд заочного рішення, відзиву на позов становлять 5500 гривень, що підтверджено Актом виконаних робіт від 10 липня 2023 року. З огляду на викладене у відзиві просив суду врахувати викладені обставини, а також, посилаючись на норми п. 3 ч. 2, ч.9 ст. 141 ЦПК України, стягнути з позивача понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Ухвалою суду від 20 липня 2023 року розгляд справи відкладено на 13 вересня 2023 року, за клопотанням представника позивача, для підготовки відповіді на відзив.

24 липня 2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити. Щодо позиції відповідача ОСОБА_3 застосування строку позовної давності та врахування періоду вимог з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року зазначила, що в силу законодавчих актів України, п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України строк позовної давності продовжено на строк дії карантину. Законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача оплати за професійну правничу допомогу зазначила, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача подано договір про надання правової допомоги за №23/05/2023 від 23.05.2023, укладений між відповідачем ОСОБА_3 та адвокатом Лапшиним В.В. та акт виконаних робіт №01 від 10.07.2023, згідно якого загальна вартість послуг на надання правової допомоги складає 5500 гривень, при цьому належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг адвоката відповідачем не надано, що свідчить про необґрунтованість вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Вказала, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суму 5500 гривень є занадто завищеними, а надані представником відповідача докази на підтвердження таких витрат не є належними доказами на підтвердження таких витрат.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2023 року, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лапшина В.В., для підготовки заперечень на відповідь на відзив.

19 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лапшин В.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що позивачем жодним чином не спростовані викладені у відзиві на позов доводи стосовно цивільної процесуальної правоздатності позивача, не підтверджено як існування юридичної особи на період з 01.10.2013 по 01.10.2020, так і можливість надання послуг з централізованого опалення, жодних підтверджуючих документів стосовно ціноутворення, встановлення тарифу на послуги позивачем не надано, що ставить під сумнів будь які суми вказані в розрахунку заборгованості. Зазначив, що відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог за період заборгованості з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2017 року, і в той період карантин не був запроваджений, тим більше нормативними актами 2020 року, а тому вважає безпідставним посилання позивача на продовження строку позовної давності на строк дії карантину. Стосовно незгоди позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що відповідач і його представник домовились, що обсяг робіт, вартість і оплата послуг визначаються шляхом підписання Акту виконаних робіт. Розмір витрат на правничу допомогу сторони обумовили в розмірі 5500 гривень, які були сплачені ОСОБА_3 під час складання акту виконаних робіт 10.07.2023, на підтвердження чого суду разом із відзивом на позов були надані копії: ордеру, свідоцтва про право надання правової допомоги, договору про правничу допомогу, Акту виконаних робіт, а тому відповідач має право на відшкодування понесених витрат на правову допомогу пропорційно суми відмовленої позивачу.

05 жовтня 2023 року представник позивача подала до суду додаткові письмові пояснення по справі, в яких просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що згідно рішення виконкому Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання, зокрема у Жовтневому районі міста Кривого Рогу, таким чином позивач з 01.10.2013 є виконавцем послуг теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_2 . Постачання теплоносія до квартири відповідача протягом всього періоду проводилось без порушення вимог чинного законодавства та щорічних розпоряджень виконкому Криворізької міської ради, позивачем своєчасно розпочато та вчасно закінчено опалювальні сезони, нарахування за спожиту теплову енергію проводились за нормативно встановленими тарифами.

Представник позивача до суду не з`явилася, при зверненні до суду із позовом надала письмове клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лапшин В.В. в судове засідання не з`явились, у наданій суду письмовій заяві представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності, просив врахуватит викладені у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив обставини.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно із ч. 2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи наявність відзиву на позов відповідача ОСОБА_3 , заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лапшина В.В. про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає справу в порядку ст. ст. 211, 280 ч.2 ЦПК України за наявними в ній доказами без здійснення заочного розгляду справи за відсутності підстав для такого розгляду.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем реєстрації відповідача, що підтверджується наданими позивачем доказами.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на яку відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення).

Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Дослідивши Інформацію про нарахування по рокам, Детальний розрахунок заборгованості, а саме нарахування по рокам із зазначенням періодів нарахування, перерахування, оплати послуг, розрахунки сум компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 5-6), суд дійшов висновку про підтвердження факту наявності заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2020 року в сумі 50 251,21 гривень, а також погоджується із розрахунком інфляційних втрат в сумі 8449,17 гривень, та 3% річних в сумі 3655,18 гривень.

Доказів спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано.

З урахуванням викладеного відповідачі, у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» були індивідуальними споживачами послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» у спірний період.

Суд зазначає, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що вони у спірний період не користувались послугами позивача з централізованого опалення у відповідності з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630.

Отже, на думку суду, обставини порушення відповідачами оплати за спожите централізоване опалення є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 50 251,21 гривень.

У поданому до суду відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лапшин В.В. зазначає про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута солідарно з відповідачів з квітня 2017 року по вересень 2020 року включно, що становить 35 911,23 гривень.

Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по жовтень 2020 року у розмірі 8449,17 гривень, та три відсотки річних за період листопада 2013 року по жовтень 2020 року у розмірі 3655,18 гривень, з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 50 251,21 гривень, при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць.

Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість з квітня 2017 року по 01 жовтня 2020 року у розмірі 35 911,23 гривень, то і суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період у розмірі 1336,26 гривень та 1707,95 гривень, відповідно.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення у розмірі 35 911,23 гривень, інфляційні витрати у розмірі 1336,26 гривень, 3 % річних у розмірі 1707,95 гривень, а всього 38 955,44 гривень.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що оскільки судом встановлені обставини порушення відповідачами оплати за спожите централізоване опалення за період з 01.10.2013 по 01.10.2020, які є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 50 251,21 гривень, тому витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі по 434,42 гривень з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 247, 263-265, 267- 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 35 911,23 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 1336,26 гривень, 3% річних у розмірі 1707,95 гривень, всього 38 955 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 42 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя: О. В. Колочко