Справа №339/342/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.,

позивачки ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на житло,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 внаслідок не проживання в ній без поважних причин понад 1 рік; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею вказаної квартири відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.10.2000 року. У цій квартирі з вересня 2021 року зареєстрований на проживання її зять, відповідач по справі ОСОБА_3 . Вказує, що дана квартира є непридатною для проживання і потребує капітального ремонту, фактично в ній ніхто не проживає, а реєстрація відповідача здійснена задля формальності, будь-яких договорів про умови його проживання у квартирі не укладалось. Відповідач та її дочка з 2006 року та до початку війни в Україні проживали та працювали у Харківській області. Повернувшись в Болехів відповідач теж жодного дня в квартирі по місцю реєстрації не проживав, не навідувався до неї, кореспонденція на його адресу не приходила, а на даний час перебуває в процесі розлучення з її дочкою та проживає в своєї мами в с. Гериня. Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі протягом більше одного року підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.11.2022, де вказано, що в квартирі ніхто не проживає, оскільки вона є непридатною для цього, речей ОСОБА_3 в ній не має. Реєстрація відповідача в належній позивачці квартирі порушує її права та чинить перешкоди у користуванні квартирою. Добровільно виписатись ОСОБА_3 відмовляється, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Вважає, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житлом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Дуткевич М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позову та просили позов задоволити, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення в справі. Позивачка додатково вказала, що відповідач не здійснював догляд чи будь-які ремонтні роботи у квартирі, що свідчить про втрату ним інтересу до даного житла. Представник позивачки зазначив, що реєстрація відповідача в належній позивачці квартирі створює незручності та чинить перешкоди у користуванні нею, зокрема вона не може розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади (а.с. 31, 39). Відзиву на позов відповідачем не подано.

Враховуючи згоду позивачки, суд, керуючись вимогами ст. 280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 є зятем позивачки, який жодного дня в квартирі АДРЕСА_1 не проживав, оскільки спершу постійно працював та проживав в Харківській області, а тепер проживає в с. Гериня в своєї мами. Також ствердили, що вказана квартира є непридатною для проживання та потребує капітального ремонту.

Суд, вислухавши думку позивачки, її представника, пояснення свідка, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 321 ЦК України теж визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2000 року, який посвідчений державним нотаріусом Долинської районної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Д-431, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 5).

У вказаній квартирі зареєстрований на проживання відповідач ОСОБА_3 , що стверджується довідкою, виданою Болехівським комбінатом комунальних підприємств 03.11.2022 № 788 (а.с. 6).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 02 листопада 2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 зареєстрований, але фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки, вона невідремонтована та непридатна для проживання; речей відповідача в ній не має (а.с. 7).

Також факт не проживання відповідача в квартирі позивачки понад один рік підтвердила допитана в судовому засіданні свідок.

Реєстрація відповідача у квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачці, перешкоджає останній вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом.

Отже, судом встановлено, що позивачка є власником майна квартири АДРЕСА_1 і в силу ст. 391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування.

Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивачки незручності у реалізації права власності та користування квартирою.

Суд вважає, що формальна реєстрація відповідача у квартирі, яка належить позивачці на праві власності, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, а його реєстрація у ній перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належній їй квартирі значиться відповідач.

Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності не проживання в квартирі чи наявності іншої домовленості між ним і власницею, відповідачем не представлено, а тому ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право на користування вказаною квартирою.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

При цьому суд враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1) та оплату витрат за складання позовної заяви і ведення справи в суді в розмірі 2500 грн., на підтвердження чого надала суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ІФ № 012485 (а.с. 12); договір про надання правової допомоги № 45 від 03.11.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дуткевичом М.В. (а.с. 11); квитанцію до прибуткового касового ордера № 45 від 04.11.2022 (а.с. 13); розрахунок процесуальних витрат (акт виконаних робіт) по договору № 45 від 03.11.2022 (а.с. 14).

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 992,40 грн. сплаченого судового збору та 2500 грн. понесених нею та документально підтверджених витрат за надання професійної правничої допомоги.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 272, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на житло - задоволити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2023 року.

Суддя В.Б. Сметанюк