м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю: секретаря судового засідання Макогін А.В.,
представника позивача адвоката Семененко Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
16.03.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у даній справі виданий виконавчий лист, який позивач пред`явив до виконання в Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. 13.07.2015 на підставі вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48093573, у якій боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 20.07.2015. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 рішення суду у строк до 20.07.2015 державним виконавцем було вжито заходів з метою виявлення майна та коштів боржника ОСОБА_2 , які результатів не дали. У подальшому винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.07.2014 та 20.07.2015.
Попри це відповідач свідомо не виконує та ухиляється від виконання рішення суду, що призвело до того, що станом на день пред`явлення позову, рішення суду від 16.03.2015 не виконане.
Також позивач вказав, що внаслідок невиконання відповідачем судового рішення життя позивача змінилося, змінилась організація та спосіб життя членів його сім`ї, що спричинило появу у позивача відчуття постійної тривоги та душевних переживань, зокрема через неможливість користуватись належними йому грошовими коштами та їх знецінення. Більше того з 2015 року позивач витрачає багато часу, який він міг би провести разом із своєю сім`єю, на повернення цих грошових коштів. Також багато часу йде на пошуки ОСОБА_2 та звернення у зв`язку із цим до органів державної влади тощо. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.10.2021 боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук. Постановою Тернопільського апеляційного суду 25.02.2021 надано дозвіл на стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що успадкована ОСОБА_2 , під час примусового виконання виконавчого листа на користь ОСОБА_1 . Надалі позивач вкотре був вимушений звертатись в органи державної виконавчої служби з метою виконання вказаного рішення суду та збирати ряд необхідних документів. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.10.2022 надано дозвіл на примусове проникнення до вказаного вище житла, де зареєстрований і проживає боржник.
За таких підстав відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену невиконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2015 у сумі 2050889,06 грн та моральну шкоду у сумі 200000 грн.
13.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.01.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
24.01.2023 підготовче засідання відкладено на 15.02.2023 у зв`язку з прийняттям відзиву на позов та наданням позивачеві строку для подання відповіді на відзив.
15.08.2023 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Стецюк Ю.О. подав до суду заяву, у якій повідомив про припинення договору про надання правової допомоги з ОСОБА_2 та неукладення з ним інших додаткових угод, зокрема про продовження строку договору чи нового договору. Також повідомив, що відповідач обізнаний про те, що підготовче засідання призначене на 15.02.2023.
15.02.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2023.
09.03.2023 судове засідання відкладене на 04.04.2023 у зв`язку з неявкою відповідача.
У судове засідання 27.04.2023 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Семененко Л.М., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності.
У судове засідання 27.04.2023 відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу у судовому засіданні 27.04.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак станом на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач свої зобов`язання не виконав та заборгованість позивачеві не сплатив. Докази зворотного відповідач суду не надав.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 вказано на те, що відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).
Таким чином у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Факт невиконання відповідачем судового рішення підтверджується заявами ОСОБА_1 від 21.03.2016, 05.04.2016, 30.06.2016 та 25.08.2016, з якими позивач звертався до органу державної виконавчої служби та просив вирішити питання щодо застосування до боржника заходів примусового впливу виконання судового рішення (а.с. 11, 13, 14-15, 17-18).
Крім цього, 27.01.2017, 12.04.2017 та 16.06.2020 ОСОБА_1 звертався до органу державної виконавчої служби із заявами, у яких просив внести до Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 (а.с. 20, 24, 28). Також 12.04.2017 та 16.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із клопотаннями, у яких просив державного виконавця звернутись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 (а.с. 21-23, 26-27).
16.06.2020 ОСОБА_1 подав до органу державної виконавчої служби заяву, у якій просив вирішити у судовому порядку питання щодо примусового виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , та фактично належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 29-30).
Указане дає суду підстави дійти висновку про несвоєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язання перед позивачем та наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Так, під час укладенням сторонами договорів позики розмір відсотків за прострочення зобов`язань встановлений не був, а тому застосуванню підлягають положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних від простроченої суми.
Згідно із наданим позивачем висновком за результатами проведення експертного економічного дослідження № 922/22-22 від 10.11.2022 сума індексації із застосуванням індексів інфляції сум заборгованості за договорами позики та процентів за користування коштами за період з 20.07.2015 до 01.11.2022 становить 1991154 грн (а.с. 44-47).
Ураховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання та докази на спростування доводів позивача не надав, також розрахунки позивача не спростовані відповідачем і у поданому відзиві, суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_2 рішення Тернопільського міського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2015 та наявність підстав для стягнення вказаних сум.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.
Так, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦКК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі за текстом Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд встановив, що внаслідок невиконання відповідачем заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2015, позивачеві завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, що зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача.
Так, унаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання змінився усталений спосіб життя позивача та членів його сім`ї, оскільки позивач змушений значну частину свого часу витрачати на повернення належних йому та присуджених судовим рішенням коштів, які відповідач у добровільному порядку не повертає. Як зазначив суд вище, позивач вживає численні заходи, у тому числі, але не виключно, шляхом неодноразових звернень до органу державної виконавчої служби для примусового стягнення з відповідача заборгованості.
Такі обставини також призводять до виникнення у позивача почуття тривоги та переживання, зокрема через неможливість користуватись належними йому грошовими коштами та їх знецінення. При цьому такі страждання за своєю тривалістю є досить значними, оскільки відповідач не виконує судове рішення вже більше, ніж протягом 8 років.
За таких підстав позивач має право на відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди.
Разом з тим суд вважає, що розмір заявленої позивачем компенсації за відшкодування моральної шкоди є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.
Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілим (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 11 ч. 2, 16 ч. 2, 23 ч. 1, 2, 625 ЦК України, ст. 4, 13, 76-821, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
У іншій частині позову відмовити.
Судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
СуддяІ. В. Марциновська
Повне судове рішення складене 05.05.2023.