ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м.Суми

Справа №589/4111/22

Номер провадження 22-ц/816/680/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вогняна Варта»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогняна Варта» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року в складі судді Прачук О.В., ухваленого у м. Шостка, повний текст якого складено 17 лютого 2023 року, -

в с т а н о в и в :

17 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогняна Варта» (далі ТОВ «Вогняна варта») про скасування наказу № 14 від 22 лютого 2022 року про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та поновлення на посаді начальника відділу технічного контролю та ремонту з 22 лютого 2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15 листопада 2019 року заявник перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді начальника відділу технічного контролю та ремонту. 25 лютого 2022 року позивач вступив на військову службу до сил територіальної оборони Збройних сил України, про що повідомив відповідача. Весь цей час він продовжував виконувати свої посадові обов`язки. 01 липня 2022 року були внесені зміни до норм КЗпП України, згідно яких працівникам, призваним на військову службу, перестали нараховувати та виплачувати заробітну плату, однак заявник зазначає, що не отримував заробітну плату за основним місцем своєї роботи ще з початку повномасштабної збройної агресії, у зв`язку з чим 20 жовтня 2022 року він звернувся до відповідача з приводу оплати праці. Однак, в цей же день йому була вручена трудова книжка з записом від 22 лютого 2022 року про звільнення за власним бажанням. Оскаржуваний наказ позивач не отримував і не ознайомлювався з ним, а тому вважає своє звільнення незаконним.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ директора ТОВ «Вогняна варта» № 14 від 22 лютого 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу технічного контролю та ремонту ТОВ «Вогняна варта» з 22 лютого 2022 року.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ТОВ «Вогняна варта» на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Стягнуто з ТОВ «Вогняна варта» на користь ОСОБА_1 витрати на послуги правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вогняна варта» посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду, оскільки ним не доведено, що про порушення своїх прав він дізнався 20 жовтня 2022 року. Позивачем власноручно написана заява про звільнення, а його доводи про те, що при прийнятті на роботу від нього вимагалось написання заяви про звільнення без зазначення дати звільнення є безпідставними і недоведеними. Крім того, позивач сам визнає що не працював з 22 лютого 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рязанець А.А. просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позивачем доведено виконання посадових обов`язків після 22 лютого 2022 року і саме 20 жовтня 2022 року відповідач повернув йому трудову книжку із записом про звільнення. Натомість відповідач не надав суду ні заяву про звільнення позивача з 22 лютого 2022 року, ні доказів ознайомлення позивача з наказом про звільнення.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 15 листопада 2019 року був прийнятий на посаду начальника відділу технічного контролю та ремонту ТОВ «Вогняна варта» (а.с. 4).

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади у ТОВ «Вогняна варта» за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі наказу № 14 від 22 лютого 2022 року (а.с. 4).

Згідно копії перепустки № 2 на відпуск готової продукції та накладних від 23 лютого 2022 року, на яких вказано відповідальну особу - ОСОБА_1 та стоїть його підпис, позивач відпускав продукцію, що також підтверджується копіями видаткових накладних № 6 від 19 квітня 2022 року, № 7 від 21 квітня 2022 року та Актами про ввіз на територію заводу не заводського майна ТОВ «Вогняна Варта» № 6 від 19 квітня 2022 року та №7 від 21 квітня 2022 року, за якими ОСОБА_1 здійснював супровід вантажу на територію заводу (а.с. 6-13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач після закінчення строку попередження про звільнення фактично не залишив роботу і не вимагав розірвання трудового договору, доказів запрошення на місце позивача іншого працівника відповідачем не надано. Відтак, на думку суду, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Також суд взяв до уваги доводи позивача про те, що при прийомі на роботу відповідач вимагав відразу написати заяву про звільнення без дати, проте відповідач не надав суду ані копії заяви позивача про звільнення, ані відповідного наказу посилаючись на знищення цих документів внаслідок обстрілів. Таким чином, суд вважав, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому задовольнив позовні вимоги.

Щодо заявленого клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем місячного строку на звернення з позовом, суд виходив з того, що з наказом про звільнення позивач так і не ознайомлений, а про своє звільнення дізнався лише 20 жовтня 2022 року після отримання трудової книжки з відповідним записом, а до цього працівник виконував свої посадові обов`язки. Дані обставини відповідач не спростував,а тому позивач звернувся за захистом своїх прав в межах місячного строку з дня, коли він дізнався про їх порушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року, справа №545/2544/13-ц, провадження № 61-678св17.

Крім того, право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки. При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення «не за угодою сторін», а «за власним бажанням», то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-ц).

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Проте, відповідачем не надано жодного письмового доказу на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог. Також роботодавцем не спростовано обставину продовження виконання позивачем посадових обов`язків після 22 лютого 2022 року.

Доводи апеляційної скарги також не підтверджені жодним письмовим доказом, а тому є безпідставними. Апеляційний суд не може давати оцінку абстрактним твердженням, які неможливо перевірити доказами. У спірних правовідносинах саме на роботодавцеві лежить обов`язок доведення законності звільнення працівника, проте відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді жодних доказів на підтвердження законності своїх дій щодо звільнення позивача не надав. Клопотань про виклик і допит свідків працівників роботодавця, які могли б підтвердити чи спростувати обставини продовження виконання посадових обов`язків позивачем після звільнення, відповідач не заявляв, тобто не проявив зацікавленості у відстоюванні своєї позиції у справі.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції про порушення трудових прав позивача повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстави для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогняна Варта» залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук