Справа № 352/148/22
Провадження № 2/352/70/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «МЕГАБАНК» про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів,

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 31.01.2022 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «МЕГАБАНК» про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів, у якому просив: 1) визнати недійсним з моменту укладення договір № 39-023 170-К від 12.06.2019 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток з відкриттям кредитної лінії на загальну суму 20000 грн, укладений між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками і доповненнями; 2) визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 18-023-854-2-20-Г від 20.02.2020, укладений між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками і доповненнями; 3) визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 50-023-854-2-20-Г від 13.11.2020, укладений між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками і доповненнями.

Ухвалою від 07.02.2022 суд відкрив провадження в справі та призначив підготовче засідання в рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.02.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що в квітні 2021 р. він дізнався, що на його імя невідомі особи, підробивши його підпис, оформили кредитні договори та отримали кредитні кошти в Івано-Франківському центральному районному відділенні АТ «Мегабанк». Про оспорювані договори він довідався із телефонних дзвінків служби безпеки банку. 13.04.2021 він звернувся до ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000151 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження органом дізнання проведено судово-почеркознавчі експертизи. Відповідно до висновку експертизи від 10.12.2021 № 1750/1751/21-28 та висновку експертизи від 08.12.2021 № 1316/1317/2191-2220/2285-230021-28 доведеним та незаперечним є той факт, що ОСОБА_1 не підписував кредитні договори, заяви на видачу готівки, касові документи та інше, так як і не отримував грошові кошти у відділеннях АТ «Мегабанк». З отриманих у рамках кримінального провадження копій кредитних договорів, додатків до них він довідався, що 12.06.2019 від його імені з банком укладено договір № 39-023 170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток з відкриттям кредитної лінії на загальну суму 20000 грн, платіжну картку він не отримував і ніколи нею не користувався; 20.02.2020 від його імені з банком укладено кредитний договір № 18-023-854-2-20-Г на загальну суму 53600 грн, вказаних коштів він не отримував; 13.11.2020 між ним та банком укладено кредитний договір № 50-023-854-2-20-Г на загальну суму 40404 грн, однак, кредитні кошти він не отримував. Доступ до його персональних даних та документів мала його дружина ОСОБА_2 , яка працювала провідним економістом відділу роздрібного бізнесу філії Івано-Франківського центрального районного відділення АТ «Мегабанк». Жодних кредитних коштів на підставі укладених договорів він не отримував, що підтверджується висновками проведених у рамках кримінального провадження експертиз. Спірні кредитні договори підлягають до визнання недійсними, оскільки не підписані позичальником, а тому не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

У наданому суду відзиві представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що всі три кредитні договори, які позивач оспорює, були укладені між банком та позивачем як позичальником; 12.06.2019, 20.02.2020, 13.11.2020 позивач прибував у відділення банку для укладення договору, що підтверджується відповідними фотографіями позивача. Після укладення кредитних договорів позивач протягом тривалого часу виконував їх умови та вносив обовязкові платежі, що підтверджується виписками по рахунках. Надані позивачем копії висновків експертиз не є належними і допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 102 ЦПК України результат проведеної експертизи може бути допустимим доказом, якщо експертиза проведена у конкретній справі за заявою осіб, які беруть участь у справі, або на замовлення таких осіб для використання в якості доказу в конкретній справі, а не в будь-якій іншій. Представник відповідача зазначила про відсутність преюдиційних обставин, оскільки в кримінальному провадженні, на яке посилається позивач, судове рішення не ухвалено. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У поданому суду клопотанні від 21.07.2023 представник позивача просила врахувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, згідно якої у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Якщо позивач вважає, що підстави для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором відсутні, він має доводити свої заперечення проти позовних вимог банку в справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). Обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17). Оскільки ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту, це є самостійною підставою для відмови в позові.

Представник позивача адвокат Горин В. М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задоволити. В останнє судове засідання представник позивача подав заяву, в якій просив завершувати розгляд справи у відсутності позивача і його представника та задоволити позов у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Кульбій-Кухар Ю. В. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві та клопотанні від 21.07.2023, просила в позові відмовити. В останнє судове засідання представник відповідача адвокат Дребот І. А. подала заяву, в якій просила завершувати розгляд справи у відсутності сторони та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Суд установив, що сторони відповідач АТ «МЕГАБАНК» та позивач ОСОБА_1 уклали три кредитні договори, а саме:

-договір № 39-023 170-К від 12.06.2019 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії на загальну суму 20000 грн (а.с.15-16);

-кредитний договір № 18-023-854-2-20-Г від 20.02.2020 (з ануїтентними платежами) на 53600 грн (а.с.19-20);

-кредитний договір № 50-023-854-2-20-Г від 13.11.2020 на 40404 грн (а.с.24-25).

На підставі укладених з банком договорів позивач отримав кредитні кошти, протягом тривалого часу виконував умови цих договорів та вносив обовязкові платежі, що підтверджується виписками по рахунках, наданими банком (а.с.124-154).

Обставини щодо укладення між сторонами оспорюваних договорів підтверджуються також фотографіями позивача, зробленими у відділенні банку під час укладення кожного з трьох договорів (а.с.159-161).

Факт укладення кредитних договорів з відповідачем позивач підтвердив у власноручно написаній заяві від 12.05.2021, у якій просив голову правління АТ «МЕГАБАНК» надати йому кредит для придбання нерухомого майна в іпотеку та для погашення кредитів, у тому числі трьох у АТ «МЕГАБАНК» (а.с.156).

Указані договори позивач оспорює в рамках даної справи, посилаючись на те, що не підписував ці договори, заяви на видачу готівки та не отримував кредитні кошти у відділеннях АТ «МЕГАБАНК».

За заявою позивача внесено відомості до ЄРДР за № 0000151 від 14.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, що підтверджується відповідним витягом (а.с.12).

У рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження, яке не завершено, згідно постанови органу дізнання проведено судово-почеркознавчі експертизи.

Відповідно до висновку експертизи від 08.12.2021 № 1316/1317/2191-2220/2285-230021-28 підпис у графі «клієнт» у договорі від 12.06.2019 та підпис у графі «позичальник» у договорі від 20.02.2020 виконані не ОСОБА_1 , підпис у графі «позичальник» у договорі від 13.11.2020 виконаний ОСОБА_1 (а.с.39-68).

Згідно висновку експертизи від 10.12.2021 № 1750/1751/21-28 підписи у графі «підпис отримувача» в заявах на видачу готівки від 13.11.2020, від 20.02.2020 виконані не ОСОБА_1 (а.с.27-38).

Указаними експертними висновками позивач доводить обставини, на які він посилається на підтвердження заявлених позовних вимог, що спірні договори він не укладав і не підписував, кредитні кошти не отримував.

Надані позивачем копії висновків експертиз не можуть вважатися належними і допустимими доказами у рамках розгляду даної цивільної справи, оскільки відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України, яка визначає вимоги до висновку експерта, висновок проведеної експертизи є належним і допустимим доказом, якщо експертиза проведена у конкретній справі на підставі ухвали суду про призначення експертизи або на замовлення учасника справи для використання в якості доказу в цій конкретній справі.

Суд зазначає, що вказані експертні висновки не досліджувалися судом у рамках розгляду кримінального провадження, внесеного ЄРДР за № 0000151 від 14.04.2021, у якому до цього часу триває досудове розслідування, відсутнє судове рішення, яке відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 УПК України має преюдиційний характер, тобто єобов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, зокрема, чи дійсно підписи позивача в кредитних договорах підроблені іншою особою, яка на його ім`я отримала кредитні кошти.

Сторона позивача в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала заявлені вимоги.

У рамках розгляду даної справи суд установив, що позивач, заявивши вимоги про визнання недійсними кредитних договорів, обрав неналежний спосіб захисту.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц, від 04.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права субєкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, компенсація витрат, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти субєкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обовязковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2021 у справі № 441/1325/16-ц зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність». Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВС від 10.03.2021 у справі № 688/3874/18.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним (недійсним) не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсними кредитних договорів у звязку з обранням позивачем неналежного способу захисту права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, який не може бути стягнуто з відповідача, на користь якого ухвалено рішення, судовий збір у даній справі, розмір якого становить 2977,20 грн (по 992,40 грн за кожну з трьох вимог немайнового характеру), компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 16, 204, 207, 215, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до АТ «МЕГАБАНК» про захист прав споживача та визнання недійсними кредитних договорів.

Компенсувати судовий збір у розмірі 2977,20 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «МЕГАБАНК», 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 30, .

Представники відповідача: Кульбій-Кухар Юлія Валентинівна, м. Львів, вул. Тарнавського, 84/2А;

ОСОБА_4 , м. Харків Харківської області.

Повне судове рішення складено 19.10.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ