Справа № 509/877/23
Провадження № 2/761/8133/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки частково недійсним, визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 р. на адресу суду від Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання договору поруки частково недійсним, визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.06.2008 р. між ним, як поручителем, ОСОБА_2 , як боржником, та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як кредитором, було укладено договір поруки, згідно умов якого він поручається перед ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р. Посилаючись на те, що пункти 1.3, 3.4 вказаного договору не є конкретними, при цьому кредитор в односторонньому порядку змінив процентну ставку без повідомлення його, як поручителя, позивач вважає, що за таких обставин договір поруки підлягає визнанню частково недійсним, а порука підлягає визнанню припиненою, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.06.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою від 25.09.2023 р. задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також встановлено їй строки для подання пояснення щодо позову і відзиву.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та змінах до нього.

Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з посиланням на аргументи викладені у його відзиві на позов.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила та пояснення не подала.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні представників учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд справи за відсутності третьої особи.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, 20.06.2008 р. між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір поруки до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р. про надання позичальнику грошових коштів у сумі 12000,00 Євро, що в еквіваленті становить 90145,86 грн. зі сплатою 12,5 % річних, з терміном повернення коштів до 20.06.2029 р., відповідно до якого ОСОБА_1 виступив поручителем щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_2

01.12.2008 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р.

Відповідно до вказаного додаткового договору сторони крім іншого домовилися: 1. Викласти п.1.4 договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р. в наступній редакції: «за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 відсотків річних». 2. У випадку, якщо порядок відображення забезпеченого зобов`язання не передбачає іншого, а саме відсутності необхідності уточнення розміру процентної ставки за забезпечення зобов`язанням, сторони зобов`язуються протягом двох робочих днів з дати підписання цієї угоди забезпечити внесення відповідних змін до іпотечного договору зареєстрованого в реєстрі за № 2313 від 20.06.2008 p., та договору поруки № б/н від 20.06.2008 р. (у зв`язку зі збільшенням розміру основного зобов`язання).

Судом встановлено, що підписанти вказаного додаткового договору - ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 , не внесли відповідні зміни до договору поруки № б/н від 20.06.2008 p., поручителем в якому виступав ОСОБА_1 , що також не був залучений до укладання та не підписував укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 додатковий договір № 1 до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р., за яким відповідно до п.1.4 за користування кредитними коштами плата збільшилася з 12,5 % до 16,5 %.

Як вбачається з пункту 1.3 договору поруки № б/н від 20.06.2008 р. до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , поручитель погоджується з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно з кредитним договором) забезпеченого цією порукою зобов`язання (в тому числі новація зобов`язання) за кредитним договором, цей договір буде діяти до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п.1.4 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом кредитного договору і заперечень щодо нього не має.

В пункті 3.1 договору поруки закріплено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору та даному договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 3.3 договору поруки встановлено, що порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором.

Крім того в пункті 3.4 договору поруки передбачено, що поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов`язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки.

Отже, з наведених пунктів договору поруки вбачається, що поручитель за договором поруки - позивач в даній справі, надав свою згоду на збільшення обсягу зобов`язань боржника за кредитним договором в майбутньому, і як наслідок цього збільшення свого обсягу зобов`язань, як поручителя.

В позові ОСОБА_1 просить визнати недійсними пункти 1.3, 3.4. договору поруки від 20.06.2008 p. з моменту його укладення, оскільки вважає, що вони є неконкретними, а загальними тому, що передбачають загальну, а не конкретну відповідальність за кредитним договором та договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проаналізувавши положення пунктів 1.3, 3.4 договору поруки від 20.06.2008 p., які просить визнати недійсними позивач, судом не встановлено передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання їх недійсними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннях ч.1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, як вбачається з договору поруки від 20.06.2008 р. до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , сторони договору погодили всі його положення, в тому числі пункти, які просить визнати недійсними позивач, підписавши цей договір, вказані пункти договору, а саме п.п.1.3, 3.4 не містять положень, які б відступали від положень актів цивільного законодавства, які б прямо забороняли це, або в них встановлена обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання недійсними пунктів 1.3, 3.4 договору поруки № б/н від 20.06.2008 p., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р., як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, вказана вимога позивача про визнання недійсними пунктів 1.3, 3.4 договору поруки від 20.06.2008 p. пред`явлена в суд тільки 05.10.2021 р., більш ніж як через 13 років після укладення оспорюваного правочину, тобто з пропуском строку позовної давності визначеної ст. 257 ЦК України. Суд вважає, що вказаний строк визначений законом пропущено позивачем без поважних причин, а тому відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні такої вимоги. Разом з тим, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову у даній частині в зв`язку з її необґрунтованістю на вимогах закону, підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності суд не вбачає.

Щодо позовної вимоги про визнання договору поруки від 20.06.2008 p., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р. припиненим у зв`язку зі збільшенням без згоди поручителя обсягу його відповідальності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 20.06.2008 р.), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1.3, 3.4 договору поруки від 20.06.2008 p., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до кредитного договору № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р., які не були визнані судом недійсними на вимогу ОСОБА_1 у даній справі, передбачають згоду поручителя на внесення будь-яких змін до кредитного договору, в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг його відповідальності і це не є підставою для припинення поруки.

Отже, відповідно до вказаних положень договору поруки позивач, як поручитель, погодився, на будь-які зміни в кредитному договорі, в тому числі й ті, що збільшують обсяг його відповідальності, а тому підстав для застосування наслідків передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, а саме припинення договору поруки від 20.06.2008 p., укладеному між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , суд не вбачає, а тому відмовляє в задоволенні позову й у частині цієї вимоги.

Суд вважає помилковими посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 910/13109/18, оскільки висновок в даній справі зроблено судом на підставі того, що пунктом 4.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін, а в даній справі таке застереження в договорі поруки відсутнє.

Також безпідставно позивач посилається й на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц), оскільки в ній суд зазначає, що висновок про припинення поруки на підставі частини 1 статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. А в оспорюваному у даній справі договорі поруки, зокрема в пунктах 1.3, 3.4, поручитель дає згоду на збільшення обсягу його відповідальності без додаткового узгодження.

Крім того, 16.03.2011 р. Котовським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-122/11, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 1141/08ф-9 від 20.06.2008 р. у розмірі 144462,75 грн. Вказана рішення набрало законної сили.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2021 р. замінено стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі № 2-122/11 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, як вбачається з викладеного кредитор уже скористався оспорюваними позивачем положеннями договору поруки при розгляді судом спору щодо стягнення заборгованості за кредитом, як з боржника, так і поручителя, яким є позивач в даній справі.

За таких обставин, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим на вимогах закону та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки частково недійсним, визнання договору поруки припиненим.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: