Справа №442/61/23
Провадження №2/442/293/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

встановив :

04.01.2023 представник позивача адвокат Подоляк Б.Р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 73 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009р. у справі № 2-3332/09, яке набрало законної сили, на праві власності належали нежитлові приміщення площею 192,3 кв.м., приміщення спільного користування пл. 24,6 кв.м., приміщення загального користування пл. 0,394 кв.м.. які розташовані по АДРЕСА_1 .

18.08.2014р. були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного належного йому майна, а саме на нежитлове приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , крім приміщення спільного користування площею 24.6 кв.м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року, задоволено позов ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів та скасування свідоцтва. Визнано недійсними вищевказані електронні торги, протокол та акт про їх проведення, і свідоцтво від 18.08 2014р., видане ОСОБА_3 за результатами визнання недійсними торгів.

Враховуючи наведені обставини. 01.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив негайно звільнити належні позивачу приміщення і не чинити йому перешкод в користуванні цими приміщеннями. Незважаючи на законні вимоги позивача про звільнення належного йому приміщення, відповідач відмовився звільнити таке майно, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2018р. у справі № 442/3437/17 задоволено позов ОСОБА_1 і серед іншого зобов`язано відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні вищевказаним нерухомим майном та виселено відповідача з належного позивачу нежитлового приміщення. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 42500 грн. матеріальної шкоди, яка полягає в неодержанні ним доходів від оренди належного йому майна за березень 2017 року внаслідок неправомірних дій відповідача.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23.05.2019р. вищевказане судове рішення в частині стягнення 42500 грн. було скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2018р. залишено без змін. Зокрема, у даній справі судом встановлено, що 15.03.2017р. між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди вищевказаного належного позивачу майна. Однак, внаслідок незаконної відмови відповідача звільнити належне позивачу нежитлове приміщення, останній був позбавлений можливості передати дане майно в користування орендаря, внаслідок чого орендар не сплачував йому орендну плату 15.05.2017р. - відмовився від договору оренди на підставі п. 2 ч. 1 ст. 766 ЦК Украй, оскільки об`єкт оренди не був йому переданий.

В подальшому, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача щодо відмови звільнити належне позивачу приміщення останній не отримав доходу у вигляді орендної плати за договором оренди від 15.03.2017р., ОСОБА_1 в листопаді 2017 року був змушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього упущеної вигоди за період з квітня 2017 року по листопад 2017 року включно.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2019р. у справі № 442/8625/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020р. вказане рішення суду першої інстанції було скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 147 568 грн. збитків у вигляді недоотриманої орендної плати за договором оренди від 15.03.2017р. за період з квітня 2017 року по листопад 2017 року включно. Щодо розміру упущеної вигоди апеляційний суд встановив, що хоча договором оренди від 15.03.2017р. розмір орендної плати становив 43200 грн. в місяць, що еквівалентно 1600 доларів США з можливістю зміни у разі зміни комерційного курсу валют, однак, оскільки відповідач за цією ж адресою орендував інше нежитлове приміщення за ціною 115 грн. за 1 кв.м., яку визнавав і не вважав завищеною, то з відповідача в користь позивача слід стягнути неодержані доходи у виді орендної плаї в розмірі 115 грн. за 1 кв.м, що за період квітня по листопад 2017 року складатиме 147 568 грн. (160,4x115x8).

Вказане рішення суду апеляційної інстанції не було скасовано і набрало закони сили.

Таким чином, оскільки постановою апеляційного суду у справі № 442/8625/1 встановлено факт неправомірної поведінки відповідача, внаслідок якої позивач був позбавлений можливості отримати дохід за договором оренди від 15.03.2017р.. вказані обставини не потребують повторного доказування на підставі ст. 82 ЦПК України.

В той же час, згідно з договором оренди від 15.03.2017р. такий укладався строком на один рік і діяв до 15.03.2018.

Враховуючи наведене і беручи до уваги ту обставину, що постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020р. у справі № 442/8625/17 стягнуто відповідача на користь позивача неодержані доходи у виді орендної плати в розмірі: за період з квітня по листопад 2017 року, позивач змушений просити суд стягнути з відповідача на його користь неодержані доходи у виді орендної плати за період з грудня 2017 року по березень 2018 року включно.

При цьому, враховуючи обставини, встановлені постановою Львівської апеляційного суду від 10.12.2020р. у справі № 442/8625/17 розмір неодержаних позивачем доходів у виді орендної плати в розмірі за період грудня 2017 року по березень 2018 року включно становить 73 784 грн. (160,4x1 15x4=73784), які просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, просив задоволити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Піцикевич В.В. позов визнав частково. У письмових поясненнях вказав, що позивач при поданні позову посилається зокрема на заподіяння йому шкоди (збитків) - недоотримані доходи (упущену вигоду). Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3 ст. 623 ЦК України). Важливою обставиною є те, що у справі № 442/8625/17 не було вставлено ринкові ціни (вартості) операції оренди приміщень, не здійснювалась оцінка висноку експерта. Відтак, обставини у даній справі є відмінними від справи №442/8625/17. 09.05.2023 р. на замовлення учасника справи (Відповідача) сформований висновок експерта № 008/23 за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 442/61/23. За результатом проведеної експертизи встановлено, що ринкова вартість операції приміщень №№ 5, 5а, 5в загальною площею 160,4 кв. м, розташованих в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 за період з березня 2017 року до березня 2018 року в стані на момент їх придбання ОСОБА_3 у 2014 році становить:

- для приміщення першого поверху площею 4,0 кв.м- 68,0 грн./кв.м;

- для приміщень другого поверху площею 156,4 кв.м. - 52,0 грн./кв.м

Таким чином, висновок експерта № 008/23 від 09.05.2023 р. покликаний з`ясувати обставини, що мають значення для справи, з метою ухвалення судом обґрунтованого рішення, об`єктивного, повного та всебічного розгляду справи.

Вислухавши вступне слово сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 цього Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2009 № 2-3332/09 було визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, літ. А-2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 192,3 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

18 серпня 2014 були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного належного позивачу майна, а саме на нежитлове приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21лютого 2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22травня 2017, було визнано недійсними електронні торги з продажу спірних нежитлових приміщень; визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 04.08.2014 № 1053; визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014; визнано недійсним свідоцтво від 18 серпня 2014, видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 523.

1 березня 2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про негайне звільнення належних йому приміщень та усунення перешкод в користуванні ними.

ОСОБА_3 відмовився звільнити спірні приміщення, про що 24 квітня 2017 року ОСОБА_1 складено акт.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 грудня 2018 року у залишеній без змін частині постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування шкоди. Зобов`язано відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями загальною площею 167,6 кв.м, площею 167,2 кв.м і площею 4 кв.м; приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_3 з цих приміщень. Зобов`язано ОСОБА_3 привести такі приміщення до попереднього стану, згідно з Технічним паспортом на нежитлове приміщення від 20 травня 2008 року, який існував на час проведення електронних торгів, що визнані недійсними рішенням цього суду від 27 червня 2016 року. Рішення звернуто до примусового виконання, яке до цього часу не проведене.

Судами встановлено, що 15 березня 2017 року позивач уклав договір оренди нежитлових приміщень з ОСОБА_4 . На виконання цього договору спірні приміщення не передані, оскільки їх займає відповідач (зберігає там свої речі, використовує приміщення як торгівельний заклад). Відтак, внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 позивач позбавлений можливості передати за актом приймання-передачі належне йому майно орендарю та одержати доходи за договором оренди.

Відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

15 травня 2017 року ОСОБА_4 відмовився від договору оренди згідно статті 766 ЦК України у зв`язку з тим, що приміщення не були передані.

Згідно із частиною 1 статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

З установленого випливає висновок, що належне позивачу приміщення не могло бути використане орендарем через обставини, за які не відповідали сторони договору оренди - через неправомірні дії відповідача, який займає спірне приміщення без будь-якої правової підстави, що перешкоджає передати його в користування орендарю та є протиправним позбавленням власника можливості здійснювати свої права.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається, зокрема, у втраті доходів, які він міг отримати.

У статті 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Таку позицію 3 серпня 2020 року висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі № 923/700/17.

Кошти, які не сплатив орендар приміщення за договором, є неодержаними доходами (упущеною вигодою) позивача, що є наслідком неправомірних дій відповідача. Протиправна поведінка відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - наслідком такої протиправної поведінки

При вирішенні цього спору суд виходить з того, що за звичайних обставин позивач мав реальні підстави розраховувати на одержання доходу від орендної плати за спірне приміщення. Він довів наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Відповідач не довів, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відтак, наявні умови, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача.

На обґрунтування розміру завданих збитків позивач посилається на постанову Львівського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі №442/8625/17, згідно якої при розрахунку орендної плати взято до уваги договір суборенди приміщень, укладений між відповідачем та ТзОВ ТВК «Львівхолод», який був у розпорядженні суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного рішення. У цьому договорі встановлена плата за користування нежитловими приміщеннями в розмірі 115 грн. за 1 кв.м. Враховуючи засади диспозитивності договору, колегія суддів зазначила, що орендна плата встановлюється сторонами договору за їх домовленістю і оскільки ОСОБА_3 у договорі погоджував орендну плату у зазначеній величині, то судом зроблено висновок, що він не вважав її завищеною у такому розмірі. Виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача неодержаних доходів у виді орендної плати в розмірі 115 грн. за 1 кв.м, що за період з квітня по листопад 2017 року складатиме 147 568 грн. (160,4х115х8).

Своєю чергою, частиною 5 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, оскільки постановою апеляційного суду у справі № 442/8625/17 встановлено факт неправомірної поведінки відповідача, внаслідок якої позивач був позбавлений можливості отримати дохід за договором оренди від 15.03.2017р.. вказані обставини не потребують повторного доказування.

В той же час, згідно з договором оренди від 15.03.2017р. такий укладався строком на один рік і діяв до 15.03.2018 р.

Враховуючи наведене і беручи до уваги ту обставину, що постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020р. у справі № 442/8625/17 стягнуто відповідача на користь позивача неодержані доходи у виді орендної плати за період з квітня по листопад 2017 року, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача неодержані доходи у виді орендної плати за період з грудня 2017 року по березень 2018 року включно.

При цьому, враховуючи обставини, встановлені постановою Львівської апеляційного суду від 10.12.2020р. у справі № 442/8625/17 розмір неодержаних позивачем доходів у виді орендної плати в розмірі за період з грудня 2017 року по березень 2018 року включно слід стягнути у розмірі вказаному позивачем, а саме: 73 784 грн., з розрахунку, що 1 кв.м. становить 115 грн. (160,4x1 15x4=73784).

Суд не приймає до уваги долучений відповідачем висновок експерта № 008/23 від 09 травня 2023 року про ринкову вартість оренди приміщень, оскільки прийняття такого суперечитиме позиції апеляційного суду. Суд вважає, що не може бути стягнута орендна плата по одному договору з різними розрахунками щодо вартості оренди квадратного метра, що відповідає приписам ч. 4 ст. 82 ЦПК України згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується клопотання представника відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, то суд вважає, що таке до задоволення не підлягає, оскільки позивач, починаючи з 2014 року по 10.12.2020 мав судові спори з відповідачем щодо визнання недійсними електронних торгів, усунення перешкод у користуванні спірним нерухомим майном, відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди за попередній період, а тому суд вважає, що такий строк слід обраховувати з дати останнього прийнятого рішення між цими сторонами, а саме 10.12.2020. Позивач з даним позовом звернувся 04.01.2023, тобто у межах строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено, а відповідач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, то судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 73784 грн. та 1073,60 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.10.2023.

Сторони :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя А.П. Хомик