КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/1019/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ФК «Довіра та гарантія» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що з 7 червня 2020 року від ТОВ«ФК «Довіра та гарантія» на телефонний номер її невістки - ОСОБА_2 почали надходити телефонні дзвінки та СМС-повідомлення з різних номерів щодо наявної кредитної заборгованості у розмірі 20 114,05 грн. ОСОБА_2 їй пояснила,що жодного кредиту не оформлювала; грошові кошти не отримувала.

Тому вважала, що це її син взяв кредит, проте з`ясувати у нього це не могла, оскільки зв`язок з ним відсутній.

У подальшому з огляду на постійні дзвінки від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вирішила сплати грошові кошти.

12 червня 2020 року вона переказала грошові кошти у розмірі 20 114,05 грн та у призначення платежу вказала: погашення заборгованості за кредитним договором № 1425672 від 14 лютого 2020 року від імені сина - ОСОБА_3 .

Кредитну заборгованість вона сплатила за допомогою кредитних коштів і на даний час змушена сплачувати, крім суми боргу, 3,5 процентів річних щомісячно.

За період з 12 червня 2020 року до моменту погашення заборгованості 20 листопада 2020 року, банком нараховано відсотки у розмірі 3 934,17 грн.

Також вона сплатила комісію у розмірі 201,14 грн за перерахування коштів з кредитної карти.

Проте, після сплати грошових коштів дзвінки не припинились, тому вона звернулася до поліції.

Крім цього, після сплати заборгованості вона дізналася, що її син кредит не брав. Тому вона звернулася до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» із заявами про повернення грошових коштів, проте жодної відповіді не отримала.

Відповідачем відповіді на її звернення не надано, чим на думку позивача їй завдано моральну шкоду.

За таких обставин, позивач просила суд стягнути сплачені нею грошові кошти у розмірі 20 114 грн, комісію банку у розмірі 201,14 грн, 3,5 проценти річних за період

з 12 червня 2020 року до 20 листопада 2020 року у розмірі 3 223,14 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами помилковість переказу грошових коштів на користь ТОВ«ФК «Довіра та гарантія».

Також суд зазначив, що позивачем не доведено відсутність у неї, її сина ОСОБА_3 та її невістки ОСОБА_2 кредитних зобов`язань перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що жодних клопотань, у тому числі про витребування доказів, ОСОБА_1 не подавала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

З урахуванням безпідставності вимоги позивача про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції вважав, що не підлягає задоволенню і похідна вимога про відшкодування моральної шкоди.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції на підставі квитанції № 0.0..1 від 12 червня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 сплатила ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 20 114,05 грн з призначенням платежу: ПОГ КД № 1425672 14.02.2020 ОСОБА_3 ; 201,14 грн комісії.

19 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до поліції з усною заявою щодо кредитної заборгованості її сина, до якої, з її слів, він не має жодного відношення. Дане звернення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події Бородянського відділення поліції Ірпінського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за № 5019

від 19 червня 2020 року.

У ході проведеної перевірки опитано ОСОБА_1 , яка пояснила, що 7 червня 2020 року їй почали надходити телефонні дзвінки з різних номерів телефонів від

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з приводу кредитної заборгованості її сина ОСОБА_3 , який з його слів він не брав. 12 червня 2020 року на реквізити, які надіслані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вона здійснила платіж в якості погашення заборгованості у розмірі 20 114 грн, проте, телефонні дзвінки не припинились. Під час перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено.

З виписки за карткою/рахунком ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 12 червня 2020 року до 1 грудня 2020 року судом першої інстанції встановлено, що з картки здійснено платіж у відділенні, одержувач: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на суму 20 315,19 грн, розмір комісії 201,14 грн.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Довіра та гарантія» про стягнення грошових коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження

№ 14-175цс21)).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження

№ 12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року

у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки позивач не довела належними та достатніми доказами помилковість переказу грошових коштів на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», правові підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Доводи заявника про те, що відповідачем викуплено борг ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 (невістки позивача), не впливають на правильність вирішення справи судом першої інстанції, оскільки позивачем не доведено відсутність у неї, її сина ОСОБА_3 та її невістки ОСОБА_2 кредитних зобов`язань перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, а також порушення відповідачем її прав, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди відповідача з висновками суду та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, зібраним доказам дано правильну правову оцінку, а ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Крім того, частиною третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вказану норму закону, апеляційний суд позбавлений можливості врахувати надану заявником відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «МІЛОАН» від 20 травня 2021 року, а також роздруківки з мобільного телефону.

Позивачем не обґрунтовано неможливість подання відповідних документів до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник