Справа №303/5319/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ місто Мукачево Міністерства оборони України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ місто Мукачево Міністерства оборони України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказуючи, що вона проживає по АДРЕСА_1 . На підставі рішення КЕВ м. Мукачево №67 від 24.04.1991 року її покійному діду ОСОБА_3 було видано ордер на вселення в зазначену квартиру чотирьох осіб: ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 . Після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_3 договір найму жилого приміщення не було переоформлено на жодну особу. У зазначеній квартирі залишилася зареєстрована ОСОБА_2 , яка в житловому приміщенні не проживає більше десяти років. Через зазначене вона змушена сплачувати комунальні послуги за ОСОБА_2 , що для неї є обтяжливим. Просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивач вимоги підтримала і пояснила суду, що вона проживала в спірній квартири до восьми років, після чого проживала в інтернаті, а потім у прийомній сім`ї. До восьми років вона проживала в квартирі разом з мамою, хто ще проживав у квартирі у цей період їй невідомо. Вона переїхала в квартиру пів року тому. У цей час в квартині ніхто не проживав. На теперішній час в квартирі проживає вона та її сестра. Квартира не приватизована. Вона бажає укласти договір найму спірного житлового приміщення і не оплачувати комунальні платежі за відповідачку, яка в ній не проживає, тому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Представник позивача ОСОБА_6 також позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що після смерті квартиронаймача ОСОБА_3 договір найму квартири з іншою особою не переукладався. На теперішній час у квартирі проживає позивачка та її неповнолітня сестра і вони змушені сплачувати комунальні платежі за ОСОБА_2 , яка не проживає в квартирі. Місце проживання позивачки зареєстровано в спірній квартирі, вона відноситься до членів сім`ї основного квартиронаймача, тому на підставі ст.ст.62,64 ЖК України має право користуватися квартирою і бажає оформити на себе договір найму жилого приміщення. Відповідачка не проживає в спірній квартирі більше десяти років, місце її проживання на теперішній час невідомо. Вважав, що ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст.72 ЖК України.

Представник КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України Соскида П.Ю. пояснив суду, що спірна квартира відносить до державного житлового фонду і є власністю Міністерства оборони України і передана на баланс та обслуговування територіальній громаді м. Мукачево. У випадку несвоєчасного продовження, переоформлення договору найму, несвоєчасної приватизації або смерті квартиронаймача чи спадкоємців за законом за КЕВ м. Мукачево МО України залишається право повторного заселення (перерозподілу) квартири військовослужбовцям, які потребують покращення житлових умов. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево є органом державної військової влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який у відповідності до вимог п.4 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 №1081, покладено функції здійснення обліку житла, спорудженого за рахунок бюджетних коштів для забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та контроль за його використанням. Спірна квартира згідно ордеру №000063 серії МВ, виданого 24.04.1991 була розподілена ОСОБА_3 як військовослужбовцю військової частини № НОМЕР_1 Мукачівського гарнізону за поданням КЕВ м. Мукачево відповідно до протоколу рішення житлової комісії зазначеної в/ч, на сім`ю з чотирьох осіб, які зазначені в ордері. Ім`я позивачки в ордері на право вселення не зазначено. Заява про надання дозволу щодо приватизації спірної квартири від квартиронаймача або членів його сім`ї після смерті основного квартиронаймача до КЕВ м. Мукачево не надходило. Документів про право власності позивачки на квартиру до матеріалів справи не долучено. Заперечував проти позовних вимог, оскільки правова кваліфікація обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги не ґрунтується на порушенні її прав та інтересів, вона не являється повноправним користувачем квартири без зазначення та документального підтвердження її правонаступництва, а відповідно і не може бути належним позивачем по справі. Також невідоме та не встановлено місце перебування та причини відсутності відповідачки, натомість на підтвердження вимог до матеріалів справи долучено акт від 02.07.2022 про відсутність відповідачки, інших належних та допустимих доказів згідно ст.ст.71,72 ЖК України та глави 4 ЦПК України не долучено. Просив взяти до уваги наведені пояснення.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб у судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР).

Так, згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

24.04.1991 виконавчим комітетом Мукачівської міської ради ОСОБА_3 видано ордер серії МВ №000063 на сім`ю із чотирьох осіб: ОСОБА_4 - дружину; ОСОБА_5 - дочку; ОСОБА_2 - дочку на право зайняття житлового приміщення житловою площею 30,5 кв.м., яка складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою видачі ордера є відношення КЕЧ від 28.03.1991 №170 та рішення виконавчого комітету №67 від 24.04.1991.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, вправі пред`явити позов про визнання наймача або члена його сім`ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу, який би підтверджував, що вона була членом сім`ї наймача житлового приміщення ОСОБА_3 , а також докази того, що останній помер.

На підтвердження факту непроживання відповідачки в квартирі АДРЕСА_2 позивач долучила до позову акт №37 від 02.07.2022, який складено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_1 не проживає з 2011 року. Акт складено в присутності уповноваженої особи, паспортиста ТОВ «УК «Навібуд», яка підписи зазначених осіб засвідчила.

Суд вважає, що зазначений доказ не може безперечно свідчити про непроживання відповідачки в спірному жилому приміщенні, оскільки він не є допустимим, достовірним і достатнім письмовим доказом, який би підтверджував відображені в ньому обставини.

Так, із акту від 02.07.2022 вбачається, що інформація, яка відображена в ньому є викладенням обставин зі слів фізичних осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яким відомо про обставини, що мають значення для справи, але такі пояснення суд може прийняти до уваги тільки шляхом допиту цих осіб в якості свідків в порядку, встановленому ЦПК України. Крім того, в акті відсутні відомості про дослідження спірного житла на предмет проживання в ньому відповідачки. Також акт не міститься даних, на підставі яких особи, які підписали його дійшли висновку про відсутність відповідачки у спірному житловому приміщенні, а тільки містять твердження про її відсутність певний період часу. Крім того, суд вважає, що шляхом складання акту можливо підтвердити наявність певних обставини на момент його складання, а не обставини за певний період.

Інших доказів, які би підтверджували позовні вимоги всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України суду не надані.

Крім того, звертаючись з позовом до суду позивач не усунула суперечність, щодо вулиці на якій розташована спірна квартири, оскільки за ордером квартира розташована по АДРЕСА_3 , а позивач зазначає та надає докази про розташування квартири на АДРЕСА_4 .

За таких обставин у задоволенні позову про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 81,141,258,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ місто Мукачево Міністерства оборони України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24.04.2023.

Суддя