Провадження № 22-ц/802/965/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 04 березня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви-договору, було укладено договір карткового рахунку № 2021/ОВР/102-000442, за умовами якого банк надав позичальнику безготівковий споживчий кредит строком на 12 місяців, шляхом встановлення ліміту на картковому рахунку відповідача в розмірі 10000 грн, який остання зобов`язувалась повернути та сплатити проценти за користування кредитом - 36 % річних і 36 % річних від суми простроченої заборгованості.

Свою згоду на те, що заява-договір разом з Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АТ «Укргазбанк», Тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів, що розміщені на сайті банку, складає договір про надання банківських послуг, відповідач посвідчила власним підписом.

Крім того, позивач вказував, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань, з урахуванням внесених коштів на погашення суми кредиту, станом на 16 лютого 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 20490 грн 30 коп., яка складається: з поточної заборгованості по кредиту 7862 грн 18 коп.; простроченої заборгованості по кредиту 7237 грн 82 коп.; поточної заборгованості по процентах 452 грн 76 коп.; простроченої заборгованості по процентах 4937 грн 54 коп., яку він просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та відшкодувати йому 2684 грн понесених витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року позов банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20490 грн 30 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його необґрунтованим, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 існують договірні зобов`язання за кредитним договором, які не виконуються відповідачем, а тому з останньої на користь банку підлягає стягненню непогашена сума кредиту та інші прострочені платежі, передбачені умовами договору, укладеного між сторонами спору.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 04 березня 2021 року між кредитодавцем ПАТ АБ «Укргазбанк» та позичальником ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви-договору, було укладено кредитний договір № 2021/ОВР/102-000442, за умовами якого остання отримала у банку безготівковий споживчий кредит, шляхом встановлення ліміту дозволеного овердрафту на картковому рахунку в розмірі 10000 грн та можливої суми кредиту 300000 грн строком на 12 місяців і зобов`язувалась його повернути та сплатити проценти за користування кредитом - 36 % річних, а також - 36 % річних від суми простроченої заборгованості (а.с. 10-11).

Зі змісту зазначеної заяви-договору також вбачається, що підписавши її 04 березня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою обізнаність з усіма умовами укладеного договору та беззастережно погодилась з ними. В цей же день остання отримала кредитну картку.

Крім того, з наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника з 04 березня 2021 року по 16 лютого 2023 року встановлено, що взяті на себе кредитні зобов`язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 16 лютого 2023 року в останньої виникла заборгованість у розмірі 20490 грн 30 коп., яка складається: з поточної заборгованості по кредиту 7862 грн 18 коп.; простроченої заборгованості по кредиту 7237 грн 82 коп.; поточної заборгованості по процентах 452 грн 76 коп.; простроченої заборгованості по процентах 4937 грн 54 коп (а.с. 12-16).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 ст 12 цього ж Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Крім того, даним законом також встановлюється черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що укладений між сторонами спору договір карткового рахунку є різновидом кредитного договору, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти, шляхом їх перерахування на її картковий рахунок, зобов`язувалась повернути у встановлений строк кредит та сплатити проценти у розмірі передбаченому цим договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12 , частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що банк-кредитодавець у письмовій формі, а саме у заяві-договорі на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписаній відповідачем ОСОБА_1 , надав їй як позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов цього кредитного договору, а відповідач особистим підписом засвідчила, що вона погодилася з умовами договору та отримала грошові кошти, однак, порушила його умови, допустила заборгованість по сплаті щомісячних платежів та повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про підставність позову банку та задовольнив його.

Отже, на думку колегії суддів, наведені представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище вірну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 81, 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді