ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3888/22

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/358/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернігівська обласна прокуратура, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 02 грудня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області (далі ГУ ДКСУ в Чернігівській області), в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України 686 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю службових осіб Чернігівської обласної прокуратури.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2007 року, від 22 березня 2012 року та від 04 травня 2012 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто відповідно 1 000 грн, 3 000 грн та 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Станом на день звернення з даним позовом наведені судові рішення не виконані. У зв`язку з тривалим невиконанням боржником рішень судів, у грудні 2012 року він звернувся до прокуратури м. Чернігова з повідомленням про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, і зазначені відомості були внесені до ЄРДР. Незважаючи на достатність зібраних досудовим слідством доказів умисного ухилення боржника від виконання судових рішень, всі клопотання позивача про оголошення та вручення ОСОБА_2 повідомлення про підозру, про вчинення інших процесуальних дій необґрунтовано відхилялися, у зв`язку з чим порушені процесуальні строки щодо розгляду клопотань та проведення досудового розслідування.

Позивач посилався на те, що тривала протиправна бездіяльність службових осіб Чернігівської обласної прокуратури, до повноважень яких чинним законодавством віднесено здійснення організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, а також нагляд за слідчими і розшуковими діями органів правопорядку, завдали йому значних моральних страждань. Незважаючи на всі здійснені ним заходи стосовно належного проведення досудового розслідування, працівники прокуратури, на переконання ОСОБА_1 , не спромоглися належним чином організувати та проконтролювати проведення досудового розслідування у розумні строки, що унеможливило притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання судових рішень.

Наголошував на тому, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, йому протипоказані психоемоційні перенавантаження. У зв`язку з тривалим та неналежним проведенням досудового розслідування впродовж дев`яти років позивач зазнав численних психоемоційних перевантажень, оскільки кожного разу, коли отримував від органів досудового розслідування чергову відписку, мусив звертатися до слідчого судді зі скаргою про зобов`язання слідчого чи прокурора розглянути клопотання. Розмір завданої моральної шкоди оцінив у 686 000 грн, який розрахував, виходячи із загального розміру відшкодування, стягнутого судовими рішеннями (7 000 грн), помноженого на 98 місяців, протягом яких тривало досудове розслідування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ГУ ДКСУ у Чернігівській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованого залучення управління до участі у справі в якості відповідача, оскільки Головне управління не є розпорядником коштів Державного бюджету України та не веде єдиний казначейський рахунок, і, стягнувши з Державного бюджету на користь позивача грошові кошти у відшкодування моральної шкоди, районний суд фактично прийняв рішення стосовно прав та обов`язків юридичної особи, не залученої до участі у справі, а саме, ДКСУ.

Представник відповідача наголошує на тому, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових (службових) осіб. Проте у матеріалах справи відсутні рішення суду щодо визнання незаконними дій або бездіяльності ГУ ДКСУ у Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури, що унеможливлює застосування ст. 1174 ЦК України при вирішенні даного спору.

Указує, що суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що звернення ОСОБА_1 з різними клопотаннями до органу, який здійснював досудове розслідування, як і оскарження ним рішень, прийнятих за результатом розгляду таких клопотань, не підтверджують жодним чином факт завдання йому моральної шкоди, а є лише реалізацією потерпілим прав, передбачених ст. 56 КПК України. Разом з тим наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Звертає увагу, що позивачем не додано доказів, які б підтверджували факт понесення ним психоемоційних навантажень або будь-яких інших страждань. Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі 750/6330/17 зазначив, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду, і оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи. Наголошує, що оскаржуване рішення не містить вмотивованих та обґрунтованих підстав для визначення необхідного до стягнення розміру моральної шкоди у 30 000 грн, також у рішенні відсутня юридична оцінка всіх фактичних обставин справи та доводів відповідачів.

У наданому на апеляційну скаргу ГУ ДКСУ у Чернігівській області відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Позивач указує, що, не погоджуючись з висновком районного суду щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, казначейство не наводить, які саме норми матеріального права невірно застосовані судом та не надає своїх доводів і розрахунків, який саме розмір моральної шкоди мав би бути відшкодований, якщо казначейство визнає наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб Чернігівської обласної прокуратури.

Зазначає, що висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі 750/6330/17, на які посилається відповідач, не можуть бути застосовані при вирішення даного спору, оскільки правовідносини у наведених справах не є подібними з правовідносинами у справі за його позовом.

В апеляційній скарзі Чернігівська обласна прокуратура, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності висновку суду першої інстанції про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди діями службових осіб Чернігівської обласної прокуратури.

Представник відповідача наголошує на тому, що позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди саме бездіяльністю службових осіб прокуратури та не доведено факт заподіяння моральних страждань винними діями працівників прокуратури, беручи до уваги ті обставини, що позивач реалізував своє право на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди.

Звертає увагу, що лише незгода позивача із прийнятими процесуальними рішеннями слідчих прокуратури, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, що узгоджується з висновком Верховного Суду, наявному у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15. Незважаючи на неодноразові скасування постанов слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, бездіяльність слідчих та прокуратури неправомірною у судовому порядку не визнавалась.

Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність судового рішення у справі № 750/11105/21, у якій постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, ГУ ДКСУ у Чернігівській області про стягнення моральної шкоди зменшено суму відшкодування з 25 000 грн до 5 000 грн.

На думку представника прокуратури, районним судом не взято до уваги й того факту, що досудове розслідування кримінального провадження від 25 квітня 2019 року (проведення дій у якому є підставою для позову у справі № 750/11105/21) та кримінального провадження від 03 грудня 2013 року (проведення дій у якому є підставою для даного позову) тривають паралельно у один і той же проміжок часу (2019-2022 роки), тобто відокремити наявність моральних страждань позивача саме у зв`язку з проведенням першого чи другого кримінального провадження неможливо. По кожному із згаданих кримінальних проваджень ОСОБА_1 вчиняв однотипні процесуальні дії (направлення клопотань до слідчого, оскарження до суду постанов органів досудового розслідування, направлення клопотань до прокуратури). З огляду на те, що у справі № 750/11105/21 моральна шкода у розмірі 5 000 грн стягнута у зв`язку з тривалим проведенням досудового розслідування у період 2019-2022 років, підстави для стягнення такого відшкодування у даній справі взагалі відсутні. Крім того, стягнення на користь позивача 30 000 грн моральної шкоди призводить до збагачення останнього за рахунок держави, що є неприпустимим.

Також доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 , визначаючи розмір моральної шкоди, не надає належних, достатніх та допустимих доказів на його підтвердження. Наголошуючи на стягненні 686 000 грн, позивач виходив із загальної суми 7 000 грн, яка стягнута рішеннями у різних цивільних справах, помноженої на 98 місяців, при цьому кожна зі складових вказаного розрахунку є необґрунтованою та проведеною на особисте переконання позивача.

У наданому на апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури відзиві ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, вважає, що вона має бути залишена без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до невмотивованості доводів прокурора, яким ні під час розгляду справи, ні в апеляційній скарзі не наведено спростувань факту надміру тривалого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006039 та не зазначено, які об`єктивні перешкоди заважали прийняти відповідне процесуальне рішення у встановлений ст. 219 КПК України строк.

Позивач звертає увагу, що наявність порушень при проведенні досудового розслідування чітко вбачається з листів (повідомлень) управління МВС України в Чернігівській області, ГУНП в Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури. Попри наведене відповідач не забезпечив належне проведення досудового розслідування у розумні строки.

Стверджує, що моральна шкода йому спричинена саме внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, і визначений розмір морального відшкодування є обґрунтованим. Заперечує проти твердження прокуратури про відсутність підстав для задоволення позовних вимог через наявність постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року у справі № 750/11105/21, оскільки у кримінальному провадженні № 0000160 від 25 квітня 2019 року існували одні обставини досудового розслідування, а у кримінальному провадженні № 0006039 від 03 грудня 2013 року інші.

Вважає необґрунтованим твердження прокуратури про те, що стягнення на його користь 30 000 грн моральної шкоди є збагаченням за рахунок держави, оскільки навіть така сума не може повністю компенсувати моральні страждання позивача, пов`язані з надмірно довгим досудовим розслідуванням, та тією сумою, від якої він начебто збагатіє.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання прокуратурою свого обов`язку, визначеного приписами КПК України, під час кримінального провадження. Виходячи із засад розумності та справедливості, районний суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування позивачу моральних збитків буде стягнення на його користь 30 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2007 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди та зобов`язано відповідача вибачитися перед позивачем за образу честі, гідності та ділової репутації. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Наведені рішення суду звернуто до примусового виконання.

У зв`язку з ухиленням боржника від виконання своїх зобов`язань 21 грудня 2012 року ОСОБА_1 подав до прокуратури м. Чернігова повідомлення про злочин, в якому просив порушити кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України, та доручити слідчим ЧМВ УМВС України в Чернігівській області провести досудове розслідування (а.с. 11).

Указані відомості внесено до ЄРДР за № 0000078 (а.с. 12).

Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 21 березня 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення боржнику ОСОБА_2 повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 13). Відмова прокурора мотивована тим, що на час розгляду клопотання відсутні підстави для повідомлення про підозру.

Листом від 17 липня 2013 року слідчий СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області повідомив ОСОБА_1 про те, що на даний час ОСОБА_2 повістками не викликався, так як не встановлено його точне місце проживання, тому в матеріалах справи немає документів, які б підтверджували його неявку до слідчого. Клопотання про привід не може бути подане до суду через його необґрунтованість (а.с. 14).

Листом від 30 липня 2013 року, наданим прокуратурою м. Чернігова за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000078, заявника повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування (а.с. 15).

На клопотання позивача від 05 вересня 2013 року про вчинення слідчої дії, а саме виклик боржника ОСОБА_2 на допит, листом слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 09 вересня 2013 року заявника повідомлено, що клопотання задоволено та направлено боржнику повістки про виклик на допит (а.с. 16).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2013 року зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області негайно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 28 жовтня 2013 року про вчинення слідчої дії, а саме вручити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а.с. 17).

Оскільки ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2013 року не була виконана, цього ж дня позивачем подано клопотання до прокуратури м. Чернігова (а.с. 18). Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 18 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про притягнення слідчого ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 18).

Іншою постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 29 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення ОСОБА_2 повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 19). Своє рішення прокурор обґрунтував тим, що на даний час відсутні підстави для повідомлення ОСОБА_2 підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до повідомлення прокуратури м. Чернігова від 13 грудня 2013 року кримінальне провадження № 0000078 19 червня 2013 року об`єднано з кримінальним провадженням № 0000034. 03 грудня 2013 року з кримінального провадження № 0000034 виділено матеріали перевірки за фактом невиконання ОСОБА_2 рішення суду (№ 0006039) (а.с. 20).

Дорученням першого заступника прокурора м. Чернігова від 03 грудня 2013 року доручено СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, яке 03 грудня 2013 року виділено в окреме провадження (а.с. 21).

Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 03 лютого 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення боржнику ОСОБА_2 повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 22). Відмова прокурора мотивована тим, що зібраних слідчим доказів недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру.

З листа прокуратури м. Чернігова від 21 лютого 2014 року вбачається, що органами досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_2 . Також зазначено, що слідчим не в повному обсязі виконані вказівки прокурора і у разі повторного їх невиконання у встановлений строк буде поставлене питання щодо притягнення слідчого ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 23).

Листом прокуратури Чернігівської області від 05 березня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що його скарга від 28 лютого 2014 року скерована до органу, дії якого оскаржуються заявником, для перевірки викладених у скарзі доводів та вжиття заходів реагування (а.с. 24).

З відповіді прокурора м. Чернігова від 19 березня 2014 року вбачається, що зібраних слідчим доказів на даний час недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру, у зв`язку з чим прокуратурою міста повторно надані письмові вказівки щодо необхідності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні (а.с. 25).

Постановою слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 15 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо надання до слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова клопотання про примусовий привід ОСОБА_2 для дачі показів у кримінальному провадженні № 0006039 (а.с. 26).

Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 10 червня 2014 року за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про примусовий привід ОСОБА_2 відмовлено у його задоволені (а.с. 27). Свою відмову прокурор обґрунтовував тим, що вручити ОСОБА_2 повістку або ознайомити його з її змістом іншим шляхом не виявилося можливим у зв`язку з тим, що місце його фактичного перебування невідоме.

Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 04 серпня 2014 року частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про примусовий привід свідка ОСОБА_2 та допит державного виконавця Деснянського ВДВС (а.с. 28). Таке рішення обґрунтоване тим, що на даний час вручити ОСОБА_2 повістку про виклик або ознайомити його з її змістом іншим шляхом не виявилось можливим у зв`язку з тим, що місце його фактичного перебування невідоме, а підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про привід ОСОБА_2 відсутні. Стосовно допиту державного виконавця прокуратурою міста повторно надані вказівки слідчому, зокрема, щодо допиту державного виконавця, на виконанні у якого перебувало рішення суду.

Постановами старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 02 жовтня 2014 року та від 28 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 29, 31). Таке рішення прокурора мотивоване тим, що зібраних слідчим у кримінальному провадження доказів недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру. У постановах зазначено, що досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії.

Постановою прокурора Чернігівської області від 18 травня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо доручення здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0006039 від 03 грудня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, слідчим слідчого управління УМВС (а.с. 35). Прокурор указав, що вивченням матеріалів провадження порушень вимог кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення його повного та неупередженого розслідування не встановлено.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області розглянути клопотання позивача від 23 лютого 2015 року у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України (а.с. 34).

Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 12 червня 2015 року частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вчинення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні (а.с. 36). Мотивами такого висновку є відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації та неможливість встановлення точного його місця перебування, у зв`язку з чим здійснити примусовий привід боржника не представляється можливим. Постанова містить посилання про відсутність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_2 про підозру.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2015 року за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 21 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0006039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 37). Скасовуючи вказану постанову, слідчий суддя наголосив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено не в повному обсязі. Крім того не виконано судове рішення щодо допиту ОСОБА_2 , як свідка.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2015 року у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України (а.с. 40).

Відповідно до повідомлення заступника начальника УМВС України в Чернігівській області від 16 жовтня 2015 року, наданого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 16 вересня 2015 року щодо неналежного розслідування кримінального провадження № 0006039, слідчий СВ Чернігівського МВС Чернігівської області підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але управління вирішило обмежитись оголошенням слідчому догани. Кримінальне провадження № 0006039 направлено до СВ ЧМВ УМВС в Чернігівській області для подальшого проведення слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування триває (а.с. 38).

Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 03 листопада 2015 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування та долучення до матеріалів кримінального провадження виконавчих проваджень та проведення інших слідчих дій (а.с. 39).

Листом заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 27 листопада 2015 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного розслідуванням слідчим СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області кримінального провадження № 0006039 заявника було повідомлено про наявність порушень при проведені досудового розслідування у кримінальному провадженні. Стан досудового розслідування кримінального провадження взято на контроль слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області (а.с. 41).

Іншим листом заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 03 березня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного розслідуванням слідчим СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області кримінального провадження № 0006039 заявника було повідомлено про наявність порушень при проведені досудового розслідування у кримінальному провадженні, контроль за проведенням досудового розслідування покладено на керівника відділення ОСОБА_5 . Проводяться дії, спрямовані на розшук ОСОБА_2 та приводу його до СВ ЧВП (а.с. 42).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2016 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 квітня 2016 року у порядку, передбаченому ст. 220 КПК України (а.с. 44).

З повідомлення Деснянського ВДВС м. Чернігова вбачається, що відповідно до листа слідчого ЧВМ ГУНП в Чернігівської області від 22 квітня 2015 року слідчим 21 квітня 2015 року винесено постанову про закриття кримінальне провадження № 0002813, у зв`язку з чим відсутня можливість приєднання відділу ДВС до кримінального провадження № 0006039 у якості потерпілого (а.с. 45).

Листом начальника СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 16 червня 2016 року за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 заявника було повідомлено, що у кримінальному провадженні № 0006039 заплановано та проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, їх перевірка, досудове розслідування триває (а.с. 46).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2016 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області Слюту Д.М. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 серпня 2016 року в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України (а.с. 47-48).

Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 25 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 49). Таке рішення прокурор мотивував тим, що за змістом ст. 220 КПК України клопотання можуть подаватися про виконання процесуальних дій, а повідомлення особі про підозру є процесуальним рішенням, яке приймається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2017 року зобов`язано прокурора Чернігівської місцевої прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0006039, розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 14 квітня 2017 року в порядку, встановленому КПК України (а.с. 50).

Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 05 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а.с. 51). Таке рішення прокурор мотивував тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 0006039 не встановлено достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення жодній з осіб.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2017 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 травня 2017 року в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України (а.с. 52).

Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 05 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження № 0006039 у зв`язку з тим, що матеріали кримінального провадження знаходяться у слідчого СВ ЧВП ГУЕП в Чернігівській області (а.с. 55).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2017 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Пишенка В.О. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30 червня 2017 року в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України (а.с. 53-54).

Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 15 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а.с. 56). Таке рішення прокурор мотивував тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 0006039 не встановлено достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення жодній з осіб.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2019 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 червня 2019 року в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України (а.с. 57-58).

Постановами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 04 жовтня 2019 року, від 15 листопада 2019 року та від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а.с. 59, 60, 61). Мотивуючи своє рішення, прокурор зазначав, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 0006039 не встановлено жодної з підстав, передбачених ст. 276 КПК України, для вручення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Пишенка В.О., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 січня 2020 року в порядку та строки, визначені ст. 220 КПК України (а.с. 62-63).

Постановами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 08 квітня 2020 та від 11 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а.с. 64, 65) у зв`язку з тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 0006039 не встановлено жодної з підстав, передбачених ст. 276 КПК України, для вручення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення.

Листом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що його скаргу щодо недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006039 розглянуто та 28 серпня 2020 року прокурору надано письмові вказівки із зазначенням строків вчинення процесуальних дій (а.с. 66).

Листом прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 03 грудня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та надано дозвіл для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0006039 у ЧВП ГУНП в Чернігівській області, попередньо узгодивши час та місце ознайомлення зі слідчим Пишенком В.О. (а.с. 67).

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської окружної прокуратури з вимогою забезпечити проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006039, активізувати слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді про розшук громадянина ОСОБА_2 .

Постановою прокурора Чернігівської окружної прокуратури від 04 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 у частині звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді про розшук ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 68). Дійшовши такого висновку прокурор указав на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_2 не повідомлялося про підозру, у зв`язку з чим оголосити його розшук є неможливим. Також у постанові наявне посилання про те, що з метою забезпечення проведення досудового розслідування, активізації слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні прокурором 04 червня 2021 року надано ґрунтовні письмові вказівки. Клопотання ОСОБА_1 в частині порушення слідчим СВ ЧРУП ГУНП вимог КПК України під час розгляду клопотань заявника від 21 грудня 2020 року та від 19 травня 2021 року направлено до ГУНП в Чернігівській області для проведення відповідної перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності.

Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що моральні страждання йому спричинено протиправною бездіяльністю службових осіб Чернігівської обласної прокуратури, яка призвела до надмірної тривалості проведення досудового розслідування кримінального провадження. Посилався на те, що на протязі більше восьми років вів безрезультатну та тривалу переписку з органом досудового розслідування та прокуратурою, оскаржував у судовому порядку процесуальні рішення слідчих та прокурорів, що негативно відобразилось на його самопочутті, враховуючи, що за медичними висновками йому протипоказані психоемоційні перевантаження.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується також на підставі ст. 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2007 року, від 22 березня 2012 року та від 04 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто у відшкодування моральної шкоди відповідно 1 000 грн, 3 000 грн та 3 000 грн. Судові рішення були звернуті до примусового виконання.

У грудні 2012 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР за № 0000078 було внесено кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (умисне невиконання рішення суду). 03 грудня 2013 року матеріали перевірки за фактом невиконання ОСОБА_2 рішення суду виділено в окреме кримінальне провадження № 0006039.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що досудове розслідування розпочато з 03 грудня 2013 року і триває по даний час, оскільки остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні не прийнято. У період проведення досудового розслідування позивачем неодноразово подавалися до прокуратури та слідчого відділу поліції клопотання про оголошення та вручення ОСОБА_2 повідомлення про підозру з посиланням на достатність зібраних досудовим слідством доказів ухилення боржника від виконання судового рішення. Також позивачем подавалися клопотання: про виклик боржника на допит, про звернення до слідчого судді з клопотанням про примусовий привід боржника, про допит державного виконавця у якості свідка, про доручення здійснення досудового розслідування слідчим СВ УМВС, про вчинення слідчих розшукових дій, про витребування та долучення до матеріалів кримінального провадження виконавчих проваджень, про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тощо.

За результатами розгляду звернень позивача до органів прокуратури з приводу неналежного проведення досудового розслідування кримінального провадження заявника у письмовому вигляді повідомлялось: про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування (лист прокуратури м. Чернігова від 30 липня 2013 року); про виконання слідчим Коганом М.А. не в повному обсязі вказівок прокурора і у разі повторного їх невиконання у встановлений строк постановлення питання щодо притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності (лист прокуратури м. Чернігова від 21 лютого 2014 року); про невстановлення порушень вимог кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження (постанова прокурора Чернігівської області від 18 травня 2015 року); про надання прокурору письмових вказівок із зазначенням строків вчинення процесуальних дій (лист заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури від 31 серпня 2020 року); про надання прокурором ґрунтовних письмових вказівок з метою забезпечення проведення досудового розслідування, активізації слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні (постанова прокурора Чернігівської окружної прокуратури від 04 червня 2021 року).

З приводу неналежного розслідування кримінального провадження № 0006039 ОСОБА_1 також звертався до органів внутрішніх справ. 16 жовтня 2015 року заступник начальника УМВС України в Чернігівській області повідомив позивача, що слідчому СВ Чернігівського МВС Чернігівської області оголошено догану. Про наявність порушень при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006039 та здійснення подальшого контролю за проведенням досудового розслідування позивача повідомлено листами заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 27 листопада 2015 року та від 03 березня 2016 року.

Таким чином, за результатами поданих ОСОБА_1 клопотань органами прокуратури та досудового розслідування приймалися відповідні рішення та надавалися письмові відповіді, що дає апеляційному суду підстави вважати, що звернення позивача з різними клопотаннями до органу, який здійснював досудове розслідування, як і оскарження ним рішень, прийнятих за результатом розгляду таких клопотань, не підтверджують жодним чином факт завдання йому моральної шкоди, а є лише реалізацією потерпілим прав, передбачених ст. 56 КПК України, зокрема права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування.

Незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_1 зі скаргами та заявами щодо неналежного та тривалого розслідування кримінального провадження, бездіяльність слідчих та працівників прокуратури неправомірною у судовому порядку не визнавалась, а наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про її незаконність. Доводи позову про неналежне здійснення органами прокуратури нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування є загальними, без посилання на конкретні неправомірні дії/бездіяльність посадових осіб, що зумовили спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 .

Указуючи на надміру тривалість проведення досудового розслідування та зазначаючи про можливість вручення ОСОБА_2 підозри у шестимісячний строк з дня звернення, позивач не наводить належних доказів таких тверджень, зважаючи на те, що йому неодноразово повідомлялось про відсутність підстав для оголошення та вручення підозри боржнику і жодного разу такі відмови у задоволенні його клопотань він не оскаржував, тобто фактично з ними погоджувався.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про недоведеність позивачем незаконності бездіяльності працівників Чернігівської обласної прокуратури, яка є наглядовим органом у досудовому розслідуванні, у ході здійснення контролю досудового розслідування кримінального провадження № 0006039, що є одним із необхідних та обов`язкових елементів для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з інформацією ЄДРСР, наявною у відкритому доступі, вбачається, що у 2019-2022 роках ОСОБА_1 звертався до судів загальної юрисдикції та адміністративного суду з позовами до різних органів державної влади про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю їх працівників або порушенням його прав, передбачених чинним законодавством. Такі справи були розглянуті судами по суті заявлених вимог.

Так, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2019 року у справі № 750/12184/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Деснянського відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області, ГУ ДКСУ в Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої через надмірне тривале невиконання рішення судів. Дане рішення постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021року у справі № 750/9747/21 відмовлено у позові ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року рішення суду залишено без змін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2021 року у справі № 750/11105/21 позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, ГУ ДКСУ у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 25 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року рішення суду змінено та зменшено визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди, стягнуту з Державного бюджету України на користь позивача, з 25 000 грн до 5 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2022 року у справі № 750/15153/21відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики ЧМР, УСЗН Деснянського району Департаменту соціальної політики ЧМР про відшкодування моральної шкоди. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року рішення суду скасовано, позов задоволено частково та стягнуто з Департаменту соціальної політики ЧМР на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2022 року у справі № 751/3979/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики ЧМР про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з відповідача 1 500 грн моральної шкоди. В апеляційному порядку рішення суду не оскаржувалося.

За даними Єдиного реєстру адвокатів України, наявними у відкритому доступі, вбачається, що 26 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю. Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що позивач має вищу юридичну освіту у сфері правознавства та багаторічний професійний досвід у наданні правової допомоги.

Аналіз порядку дій позивача під час досудового розслідування кримінального провадження та складених ним заяв, клопотань і скарг свідчить про те, що ОСОБА_1 достеменно є юридично обізнаним з порядком складання та подання відповідних процесуальних документів у кримінальному провадженні. Крім того, враховуючи однотипність змісту поданих ним письмових звернень, наявні підстави для висновку про їх шаблонність. Отже, та обставина, що позивач був обізнаним та юридично підготовленим до певної кількості зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, на переконання колегії суддів виключає можливість стверджувати про наявність у ОСОБА_1 глибоких моральних страждань.

Наведене вище обумовлено тим, що будь-яка особа за своїми індивідуальними психологічними властивостями внаслідок неодноразового повторення однотипних дій у подібних ситуаціях набуває певні звички виконання таких дій та підвищує емоційний бар`єр вразливості, підвищує поріг чутливості до однотипних порушень. Отже, з урахуванням того, що такі дії стосувались неодноразового звернення до органів досудового слідства з прогнозованим для ОСОБА_1 подальшим зверненням до органів прокуратури, вбачаються підстави стверджувати, що такі звернення для позивача набули характеру звичних справ, що суттєво мінімізує рівень його душевних страждань.

У кожному конкретному випадку звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди її слід доводити належними і допустимими доказами заявленого розміру моральної шкоди, оскільки не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження. Доказів фактичного погіршення стану здоров`я та/або порушення нормальних життєвих зв`язків позивачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було. Крім цього, апеляційний суд погоджується з висловленою позицією прокуратури про те, що з огляду на чисельність звернень ОСОБА_1 з позовами про відшкодування моральної шкоди, позивачу у цій конкретній справі треба було довести наявність моральних страждань, пов`язаних виключно з неналежним прокурорським наглядом під час досудового розслідування за його зверненням.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю працівників Чернігівської обласної прокуратури, яка виразилась у відсутності належного контролю за здійсненням досудового розслідування, що призвело до його надмірної тривалості та, за підсумком, безрезультатності, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Беручи до уваги невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, наведених вище.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у сумі 686 000 грн. Верховний Суд у своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі. Таким чином, враховуючи приписи п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», позивач мав би сплатити за подачу позову 6 860 грн.

За подачу апеляційних скарг ГУ ДКСУ у Чернігівській області та Чернігівською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 10 290 грн (а.с. 205, 185, 214).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та враховуючи, що позивач згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до положень ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України належить компенсувати Чернігівській обласній прокуратурі та ГУ ДКСУ у Чернігівській області за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, понесені ними судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Чернігівській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 10 290 (десять тисяч двісті дев`яносто) грн.

Компенсувати Чернігівській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 10 290 (десять тисяч двісті дев`яносто) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова