ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5546/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.
Провадження № 22-ц/817/32/23 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

05 травня 2023 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

секретар - Іванюта О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС про стягнення заборгованості за договором поруки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року позов ПАТ Перший Український Міжнародний Банк задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 як солідарного боржника ТОВ «ТОТУС» згідно договору поруки № 1.08-35/П-4 від 06.07.2010 року на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 1.08-35 від 19.06.2008 року в розмірі 91 388,78 дол. США та 1 045 622,77 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 682 000 гривень та 77 000 доларів США; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом складає 215 227,68 гривень та 14 388,78 доларів США; сума пені за порушення строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним становить 148 395,09 гривень, а також 3 441грн. судового збору.

Звернуто стягнення на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк на предмет застави за договором застави №661027, що укладений та нотаріально посвідчений 30 грудня 2010 року, а саме на належну ОСОБА_3 частку в статутному фонді приватного підприємства Олешанські гіпси в розмірі 40% заставною вартістю 1000,00 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки в ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 наявне зобов`язання за договором позики від 17 лютого 2016 року на суму 20 000,00 грн, а стягнуті судом проценти та пеня є безпідставними та впливають на можливість стягнення боргу за договором позики.

Сторони у судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, апеляційне провадження слід закрити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18 (провадження № 61-16835св21).

Отже, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Якщо у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

Разом з тим, у мотивувальній та резолютивній частинах рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року не містяться висновки суду про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 .

Сам по собі факт того, що у ОСОБА_2 є зобов`язання перед ОСОБА_1 , не може свідчити про порушення прав, інтересів та обов`язків останнього рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 362 ЦПК України, суд ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС про стягнення заборгованості за договором поруки - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 5 травня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Дикун С.І.

Храпак Н.М.