Справа № 452/1607/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2023 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

при секретарі судового засідання Кухар О.П.,

представника позивача Миська Р.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Захарко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2023 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,(скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 45954,76 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

03 лютого 2009 року ОСОБА_1 звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03.02.2009 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Згадана заява підписана разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, що складає собою договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором про приєднання. Відповідачці був відкритий картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту, який в подальшому збільшився до

20000,00 грн., та надано у користування кредитну картку «Універсальна».

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

В процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв`язку із порушенням відповідачкою умов договору станом на 13 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 45954,76 грн., що складається з наступного: 37484,14 грн. - заборгованість за кредитом; 8470,62 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати (а.с.1-2).

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.63).

Ухвалою суду від 16 травня 2023 року задоволено клопотання представника відповідачки адвоката Захарко Ю.Ю. про перехід від розгляду справи за правила спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.73).

01 червня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, відповідачка позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. 15-16 липня 2022 року невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у розмірі 36821,02 грн., перерахувавши їх з її кредитної кратки, відкритої у АТ КБ «ПриватБанк». Запити (дзвінки, СМС с кодами тощо) для підтвердження/надання дозволу на проведення вказаних операцій на її телефон 15-16 липня 2022 року не надходили. Про фактичне списання грошових коштів вона дізналася 18 липня 2022 року, коли їй висвітився від`ємний баланс. В цей же день вона звернулася до працівників банку в м. Самборі, де їй рекомендували звернутися до гарячої лінії, що вона і зробила. Згідно відповіді банку від 23 травня 2023 року 15-16 липня 2022 року відбулися такі операції: 00:00 знято 5972,83 грн. за покупку автомийки; 00:00 знято 1800,00 грн. за покупку авто мийки; 00:00 знято 11465,58 грн. за покупку авто мийки; 00:00 знято 17582,61 грн. за покупку авто мийки. Чотири операції по списанню коштів в розмірі 36821,02 грн. відбулися менш ніж за 1 секунду з різних ІР адрес. При цьому, кредитний ліміт, починаючи з 06.07.2022 року до 28.12.2022 року їй був встановлений банком в розмірі 3000,00 грн., тобто вона могла здійснювати кредитні операції в межах 3000,00 грн. Виникає питання чому банку не відмовив у списанні грошових коштів, які значно перевищували встановлений ліміт, чому не заблокував можливість використання картки в мережі Інтернет, як то передбачено п. 2.1.1.10.10 та п. 2.1.1.11 Умов та правил, як вона, особа пенсійного віку могла чотири операції з різних ІР адрес менш ніж за 1 секунду.

18 липня 2022 року вона подала заяву до Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області, відомості про даний факт внесено до ЄРДР за ознаками ч.1 ст. 190 КК України, в подальшому змінено кваліфікацію на ч. 4 ст. 185 КК України, проводиться досудове розслідування.

Численні звернення відповідачки до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням про повернення списаних грошових коштів та анулювання заборгованості банком не задоволені.

Оскільки вона жодними діями не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вона не несе відповідальності за здійснення даних платіжних операцій. Аналогічна правова позиція викладена в декількох постановах ВС (а.с.77-82).

22 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник АТ КБ «ПриватБанк», що 15-16 липня 2022 року було проведено транзакції в мережі Інтернет, списання відбулося через овердрафт через наявну попередню авторизацію мотооперація операцію товарів/послуг телефоном, поштою або в мережі Інтернет без використання «Технології безпеки 3-D secure». Отже відповідачка несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Оскільки на даний час в кримінальному провадженні жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, зауваження відповідачки з цього приводу не можна приймати до уваги (а.с.130-131).

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року продовжений строк підготовчого провадження у справі (а.с.139).

10.08.2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідачки адвоката Захарко Ю.Ю., в яких вона зазначила, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 03.02.2009 року. Паспорт споживчого кредиту був підписаний ОСОБА_1 18.07.2022 року, тобто вже після несанкціонованого списання грошових коштів, він дійсний до 02.08.2022 року, про що в ньому зазначено, його не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Тому вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом є безпідставними (а.с. 145-149).

Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.151).

13 вересня 2023 року до суду надійшли заперечення АТ КБ «ПриватБанк», в яких зазначено, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві ОСОБА_1 від 03.02.2009 року, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною картою та Тарифах. Таким чином між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 14 років. Позичальниця за цей час до банку не зверталася з приводу неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентів і погоджувалася з ним. При укладання договору було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), про що зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачкою. Розмір процентної ставки може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Оскільки в банку дії електронний документообіг, відомості зберігаються в банку на протязі трьох років, надати підтвердження відправлення повідомлень відповідачці не надається можливим. Банківська виписка має статус первинного документу. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований (а.с.163-168).

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Мисько Р.М. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначенні у позовній заяві, та інших заявах банку, поданих до суду, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних, а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному порядку. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Зауважила, що вона є особою літнього віку, тривалий час користувалася послугами банку, без жодних проблем, своєчасно сплачувала всі борги. Заборгованість про яку зазначає банк виникла не з її вини, бо з її картки невідомими особами були списані ці кошти. Вона сподівалася, що якщо банком встановлений ліміт використання грошових коштів, то він встановлений для того, щоб ніхто не міг його перевищити. Тому не розуміє як при встановленому ліміті 3000,00 грн. з її картки було списано понад 30000,00 грн. і чому банк не заблокував цю операцію, чому вона не задалася банку підозрілою, враховуючи її кредитну історію. До теперішнього часу кримінальне провадження не завершено, проте її вини у виникненні цієї заборгованості не має. Просила у позові відмовити.

Представник відповідачки адвокат Захарко Ю.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала, що позовні вимоги не доведені, оскільки суду не надано доказів того, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки вина відповідачки не встановлена, просила у позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою (а.с.38), зареєстрований у Державному реєстрі банків за № 92, має право на надання банківських послуг, на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 (а.с. 41).

АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.39-40).

03 лютого 2009 року ОСОБА_1 звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03.02.2009 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, при цьому розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не були визначені (а.с.18).

Втім, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», яка підписана 03.02.2009 року ОСОБА_1 , зазначена базова ставка за користування кредитними коштами - 2,5% в місяць, розміри пені та комісії, штрафу (а.с.19 зворот).

До позовної заяви позивачем долучено умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с.24-29).

Разом з тим, 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг на 15 аркушах (а.с.96- 110).

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки б/н за картковим протягом 2009-2022 років було неодноразово змінено кредитний ліміт, первісний - 250,00 грн., найбільша сума становила 20000,00 грн. - 27.02.2020 року. Востаннє було змінено кредитний ліміт 6 липня 2022 року, встановлено його в розмірі 3000,00 грн (а. с. 16).

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки б/н, за кредитним договором відповідачці було надано 6 кредитних карток (а. с. 17).

Згідно розрахунку заборгованості, наданою банком, станом на 13 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 45954,76 грн., що складається з наступного: 37484,14 грн. - заборгованість за кредитом; 8470,62 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.12-15).

З копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором встановлено рух коштів на рахунку року ОСОБА_1 за період з 14.01.2009 року по 17.03.2023 року. При цьому, суд констатує, що суми разових операцій на рахунку за весь період не перевищували 3000,00 грн. (а.с.43-57).

Згідно виписки за договором 15-16 липня 2022 року зазначені деталі операції: «Покупка Мойки: CK DЕALER #05781, 17228 DOWNEY AVE, BEL» на суми: 17582,61 грн., 11465,58 грн., 1800,00 грн., 5972,83 грн. (а.с.43).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку за фактом заволодіння грошовими коштами.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» 27.07.2022 року їй повідомив, що 15-16 липня 2022 року з рахунку НОМЕР_1 був здійснений переказ коштів. При цьому були коректно введені номер картки, термін дії та СVV код. Кліент несе відповідальність за несанкціоноване отримання коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втратик картки, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Чинним законодавством не передбачено повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу (а.с.111-112).

Листом від 13.08.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив відповідачку, що операція не підлягає оскарженню, оскільки дані картки були зафіксовані на стороні торгової точки, що прирівнюється до введення 3-D secure (а.с.113-115).

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодіння грошовими коштами, 19 липня 2022 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000156 за заявою ОСОБА_1 від 18 липня 2022 року. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення: частина перша статті 190 КК України (а.с. 116, 117).

Згідно з повідомленням дізнавача сектору дізнання Самбірського РВП від 26.08.2022 року при виїмці документів в банку в рамках кримінального провадження №0000156 було встановлено, що кошти з банківської картки НОМЕР_1 було перераховано в США, а саме НОМЕР_2 , 17228 DOWNEY AVE BEL.

Постановою прокурора Самбірської окружної прокуратури від 20.10.2022 року змінено правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення на ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 визнано потерпілою (а.с.120-121, 123).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 24.11.2022 року на запит адвоката

Захарко Ю.Ю. з картки № НОМЕР_1 в період з 15.07.2022 року по 16.07.2022 року було проведено 5 транзакцій в мережі Інтернет (торгові точки) на суму 36857,25 грн. Списання з рахунку відбулося шляхом авторизації картки на ресурсі введено номер картки, термін її дії та СVV код. Торгова точка надіслала запит на списанні після фактично наданої послуги. Списання відбулося в овердрафт через наявну попередню авторизацію, мотооперація без 3-D secure. Входи були у Приват 24 з довіреного присторою SM-J510FN samsung. Кредитний ліміт по картці складав 3000,00 грн. (а.с.92-93).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 23.05.2023 року на запит адвоката

Захарко Ю.Ю. 15.07.2022 00:00:00 16.07.2022 з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 відбулися наступні операції: «Покупка Мойки: CK DЕALER #05781, 17228 DOWNEY AVE, BEL» на суми: 17582,61 грн., 11465,58 грн., 1800,00 грн., 5972,83 грн.

Вхід до системи «Приват-24» було здійснено з телефону НОМЕР_3 .

На телефон ОСОБА_1 НОМЕР_3 16 липня 2022 року банком надсилалися повідомлення «неприпустима операція для цієї картки»: о 00:41, 00:55, 01:14, 01:17, 02:12 (а.с.86-89).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян" (пункт 10 розділу VI Положення).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. На підставі заяви ОСОБА_1 від 03 лютого 2009 року їй було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку «Універсальна».

Як встановлено судом ОСОБА_1 з 2009 року по липень 2022 року користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, заборгованості не мала, зазначена обставина підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком та поясненнями представника банку у судовому засіданні.

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що у встановлені договором строки відповідачка зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 45954,76 грн., що складається з наступного: 37484,14 грн. - заборгованість за кредитом; 8470,62 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. При цьому в позовній заяві позивачем не зазначено дійсних обставин виникнення заборгованості та строку її виникнення.

Разом з тим, як встановлено судом спірна кредитна заборгованість виникла 15-16 липня 2022 року, внаслідок списання з рахунку ОСОБА_1 кредитних коштів, на які в подальшому банком було здійснено відповідні нарахування (проценти) за кредитним договором.

При цьому, як встановлено судом відповідачка зверталася з приводу списання даних коштів як до банку, так і до правоохоронних органів. 19 липня 2022 року за її заявою відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, проводиться досудове розслідування, в якому її визнано потерпілою.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі N 552/2819/16-ц зроблений висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже в даній справі доведенню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції від її імені.

Як зазначено у постанові ВС від 14 лютого 2018 року в справі N 127/23496/15-ц: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі N 691/699/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 537/3312/16-ц зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, АТ КБ "ПриватБанк" не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувачка кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її рахунку, акаунту чи мобільного додатку "Приват-24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 15-16 липня 2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 36821,02 грн.

Доводи банку про те, що відповідачкою допущені порушення Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з її карткового рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Суд враховує, також, що позивачем не доведено, що відповідачка ініціювала збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, а також що про ці операції її було повідомлено банком у момент їх вчинення.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

З приводу посилання представника відповідачки адвоката Захарко Ю.Ю. на ті обставини, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 лютого 2009 року шляхом підписання заяви, суд зазначає наступне.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, які містяться в матеріалах даної справи, дійсно, не містять підпису ОСОБА_1 . Отже відсутні підстави вважати, що 03 лютого 2009 року сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань на час укладання договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17).

Втім, правовідносини між сторонами тривали, і 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, викладену банком на 15 аркушах, що відповідачкою не заперечується, в якій вже були зазначені істотні умови договору (процентні ставки, пені, штрафи, порядок повернення кредитних коштів тощо). Спірні правовідносини, щодо виникнення заборгованості виникли у липні 2022 року, тож ОСОБА_1 на той час вже була з такими ознайомлена, суд їх розцінює як частину кредитного договору.

Судом встановлено факт звернення відповідачки до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, що у сукупності свідчить про те, що у відповідачки дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Враховуючи, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідачка, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами; те що кредитна заборгованість виникла у зв`язку із неправомірним списанням кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк".

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 2684,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 30 березня 2023 року (а.с.3).

Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст. 258, 259, 268, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - 14360570, МФО

№ 305299, рахунок UA9003111, адреса для листування: 49094,

м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду виготовлено 30 жовтня 2023 року.

Суддя