Справа № 758/4789/17
Провадження 2-п/758/104/23
У Х В А Л А

про залишення заяви про перегляд заочного

рішення без розгляду

13 жовтня 2023 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем, про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2023 р. до районного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Д.М., в якій відповідач, в порядку перегляду, просить скасувати заочне рішення від 12 березня 2019 р. у вищевказаній цивільній справі № 758/4789/17. Одночасно просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що копію даного рішення відповідач отримала лише 04.09.2023 р.

Ухвалою від 22.09.2023 р. вищевказану заяву було залишено без руху з наданням відповідачу строку для усунення недоліків, які були усунуті відповідачем у встановлений законом строк.

Представником позивача поданий відзив, в якому просить відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Вирішуючи питання про прийняття вищевказаної заяви до провадження, суддя вважає, що її слід залишити без розгляду за таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Частиною 4 ст.284 ЦПК України визначено, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача просить переглянути заочне рішення, ухвалене 12 березня 2019 р., подавши заяву про його перегляд лише 18.09.2023 р., тобто минуло вже більше чотирьох з половиною років.

Згідно реєстру відправки вихідної кореспонденції, що міститься в матеріалах справи, заочне рішення від 12.03.2019 р. було відправлено відповідачу ОСОБА_1 за адресою її реєстрації ще 25.07.2019 р.

Суддя вважає безпідставними доводи представника відповідача про необхідність поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення в зв`язку з тим, що останній отримав повний текст судового рішення 04.09.2023 р., оскільки представник відповідача не брав участь в розгляді даної справи, а копія рішення надсилалась самому відповідачу в установленому законом порядку. При цьому жодного доказу того, що повний текст рішення був отриманий представником відповідача 04.09.2023 р., матеріали справи не містять.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, представником АТ КБ «Приватбанк» були отримані виконавчі листи, видані на підставі вищевказаного заочного рішення.

Статтею 127 ч.1 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причину його попуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає відсутньою поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки закон не пов`язує поновлення такого строку з отриманням копії рішення представником відповідача, який оформив повноваження на представництво інтересів після спливу 4 років та 5 місяців від дати ухвалення рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошує на тому, що суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення «Устименко проти України» випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть вважатися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень щодо поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 755/5323/16-ц та у постанові від 16.12.2019 у справі № 286/1130/13-ц акцентував увагу на тому, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Подана ОСОБА_1 в особі її представника заява про перегляд заочного рішення суду не містить жодного доказу, який би свідчив про поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Таким чином, відповідач пропустила встановлений законом строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, при цьому поважність пропуску такого строку не підтверджена стороною відповідача.

А відтак, клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання заяву про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Приписами ст.126 ч.2 ЦПК України визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тим самим, враховуючи, що вищевказана заява про перегляд заочного рішення подана з пропуском строку на її подання та підстави для поновлення такого строку відсутні, суддя дійшов висновку про неможливість призначення давної заяви до судового розгляду та вважає за необхідне залишити вищевказану заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.126, 127, 260, 284, 353, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пузіна Д.М. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем, про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова