ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3833/23

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1361/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене у м. Чернігів, повний текст рішення складено 08 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 1 423 104,72 грн упущеної вигоди (збитків). В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 05 лютого 2020 року звернулась з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів, оскільки 06 серпня 2019 року відповідачка в порушення домовленостей за кошти позивачки придбала квартиру АДРЕСА_1 , яку оформила на своє ім`я, в зв`язку з чим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2021 року з неї було стягнуто 888 230,60 грн як безпідставно набутих коштів. За доводами позивача, на час оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідачем було сплачено її вартість в розмірі 1 175 500,88 грн повністю за рахунок коштів, отриманих від позивача, які були власністю саме позивача. Безпідставно набутими коштами визнано 888 230,60 грн, що становить 75,56% від загальної вартості квартири. ОСОБА_1 вважає, що упущена вигода буде полягати в тому, що якби ОСОБА_3 діяла в межах закону і домовленості щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири на позивача були виконані в 2019 році, то на сьогоднішній день позивач мала б у власності житло та за необхідності могла б продати квартиру значно дорожче та від цього отримала б прибуток (вигоду) у розмірі 75,56% різниці вартості її квартири і ринкової вартості квартири на день звернення до суду з позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування упущеної вигоди 920 683 грн 50 коп.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8682,74 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Рішення суду мотивовано тим, що в даному випадку упущена вигода полягає в тому, що якби відповідач діяла в межах закону і домовленості щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири, то на сьогоднішній день позивач мала б у власності житло, та за необхідності позивач могла б продати квартиру значно дорожче та від цього отримала прибуток (вигоду). Для запобігання подвійному стягненню суд стягнув упущену вигоду у вказаному розмірі з урахуванням рішення Деснянського районного суду м.Чернігова, яким стягнуто 3% річних та інфляційні втрати в сумі 502 421 грн 22 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано жодних доказів упущеної вигоди, яку спричинила відповідачка своєю поведінкою. Відповідачка вказує, що судом не взято до уваги, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2021 року у справі №761/4218/20 встановлено безпідставність набуття відповідачкою грошових коштів, а не квартири. Звертає увагу, що позивачкою не було надано жодних належних доказів реальної вартості квартири, справжніх намірів покупців купити квартиру під час дії воєнного стану саме за ціну, вказану в позові, отже суд фактично опирався на гіпотетичну можливість отримати якісь прибутки, що є неприпустимим. Також ОСОБА_2 вказує, що розмір упущеної вигоди перевищує основний борг на 35 000 грн і збільшує заборгованість в три рази. За доводами відповідачки, суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 листопада 2021 року №161/14197/20, від 11 листопада 2021 року у справі №910/7511/20.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, а також стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Позивачка вказує, що всі обставини втрати нею коштів описано повно в позовній заяві з наданням відповідних доказів. Всі події 2018-2023 років вже були предметом розгляду у судових справах, за якими винесені судові рішення, що беззаперечно спростовує доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 вважає, що довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості є підтвердженням законності позовних вимог. Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 , усвідомлено скориставшись материнською довірою, завдала матері величезних збитків шляхом застосування до неї триваючого правопорушення економічного характеру, яке виразилося в умисному позбавленні всіх коштів, привласненні квартири. Посилається, що в позовній заяві описано та аргументовано доказами здорожчання квартири майже втричі, що доводить факт реальних збитків та наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи, які позивачка понесла в зв`язку із порушенням її прав відповідачкою.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції .

По справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2021 року в справі № 761/4218/20, яке набрало законної сили 23 січня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 888230 грн. 60 коп.

Судом у рішенні від 02.03.2021 у справі № 761/4218/20 встановлено, що позивач мала намір придбати квартиру в м. Києві та займалася її пошуком. Позивач 26 вересня 2017 року продала свою квартиру в м. Чернігові та в цей же день кошти в розмірі 31000 доларів США поклала на рахунок в АТ «Приватбанк». У день внесення коштів за квартиру у м. Києві, а саме 17.01.2018 о 15 год. 50 хв. позивач зняла свої кошти з рахунку в Приватбанку в м. Києві в сумі 31000 доларів США та в присутності свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було здійснено обмін доларів на гривню та свідками підтверджено, що саме ці кошти в цей же день вносилися на рахунок АТ «Кристалбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_4 для оплати вартості квартири. Оскільки кошти були використанні для придбання квартири, володільцем якої стала відповідач, а тому кошти в еквіваленті 31000 доларів США за курсом НБУ на день їх обміну в сумі 888230 грн. 60 коп. є безпідставно набутим майном і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 1212 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2023 року в справі № 750/2752/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 502421 грн. 22 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 761/4218/20 встановлено безпідставність набуття відповідачем грошових коштів від позивача та стягнуто їх для відновлення порушеного права позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що упущена вигода в даному випадку полягає в тому, що якби відповідач діяла в межах закону і домовленості щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири на позивача, були виконані в 2019 році, то на сьогоднішній день позивач мала б у власності житло, якого усвідомлено позбавила її відповідачка, та за необхідності позивач могла б продати квартиру, яка була придбана за 1175500.88 грн, значно дорожче та від цього б мала прибуток ( вигоду), який згідно долучених до позову оголошень з сайту продажу квартир в м. Києві, станом на дату звернення до суду з позовом за яким ринкова вартість 43.83 кв.м. квартири АДРЕСА_1 на березень 2023 року складає 3058911.04 грн.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині 2 статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

При цьому, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Отже, для правильного вирішення спору, пов`язаного з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень.

Виходячи з викладеного, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, яка заподіяна.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (наведену правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме ОСОБА_1 , як позивач у справі та особа, яка стверджує обставину завдання їй неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигоди, мала довести належними та допустимими доказами як реальність отримання вигоди у вигляді доходу від продажу квартири, так і розмір цього доходу.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обгрунтовані підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не триманих через винні дії відповідача ( аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 07.11.2018 року у справі № 127/16524/16-ц)

В якості доказів, які підтверджують розмір завданих збитків, позивачка посилалась на порівняльну таблицю цін у новобудовах м. Києва станом на березень 2023 року розташованих по АДРЕСА_2 та прилеглих новобудовах Шевченківського району м. Києва та довідку з Єдиної Бази звітів про оціночну вартість об`єкту нерухомості за якою вартість станом на 02.05.2023 року квартири АДРЕСА_1 становила 4516834,14 грн.

Колегія суддів апеляційного суду, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем належними і достатніми доказами того, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток у заявленому розмірі, а також щодо вжиття позивачем заходів щодо одержання доходів,

Водночас, обґрунтовуючи доведеність розміру завданих ОСОБА_1 збитків у виді упущеної вигоди, суд першої інстанції безпідставно послався виключно на надані позивачем докази, а саме власноруч створену позивачем таблицю порівняльних цін на квартири в новобудовах м. Києва станом на березень 2023 року, що не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження не отримання позивачкою доходу в зазначеному розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду також критично оцінює надану позивачкою довідку з Єдиної Бази звітів про оціночну вартість об`єкту нерухомості , оскільки даний доказ не може підтвердити реального розміру упущеної вигоди.

Крім того, позвачі у зазначеній категорії справ також повинні довести: факти вжиття ними певних заходів щодо одержання таких доходів, тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних тдоходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню ( подібні висновки, викладені у постановах Верховного суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 16.06.2021 року у справі №910/14341/18).

Рішеннями: Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2021 року ухваленого в справі № 761/4218/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів були частково задоволені та Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2023 року ухваленого у справі № 750/2752/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено. Позивачка у зазначених справах зверталась до суду з позовами про захист своїх прав щодо незаконного привласнення ОСОБА_2 її особистих коштів та захисту від їх знецінення. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б підтверджували майновий інтерес позивачки щодо правомірності реєстрації спірної квартири саме за відповідачкою. Між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору стосовно намірів зареєструвати право власності на квартиру за ОСОБА_1 . Позивачем не доведено справжність намірів використання отриманих відповідачем коштів лише з метою реєстрації права власності квартири на позивача.

Таким чином, заявлені позивачем до стягнення збитки у вигляді упущеної вигоди ґрунтуються на можливих очікуваннях отримання певного доходу за звичайних обставин та не підтверджені відповідними доказами, які б свідчили, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною понесення позивачем таких збитків та підтверджували б реальність понесення ним збитків пов`язаних з упущеною вигодою, наведене вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу.

Ураховуючи викладене та виходячи із встановлених судом обставин справи, позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки нею не надано належних доказів на підтвердження можливості реального отримання доходів у такій сумі за звичайних обставин, а також вжиття нею як кредитором заходів для їх одержання, що є необхідним при заявлені до стягнення упущеної вигоди.

За наведеного, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленої до стягнення позивачем суми збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням « Кушніренко та партнери» укладено договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого ОСОБА_2 уповноважувала адвокатське об`єднання представляти її інтереси у справі з приводу стягнення упущеної вигоди.( справа № 750/3833/23).

На підставі вказаного договору ОСОБА_2 надала повноваження адвокату Кушніренку Є.Ю. представляти її інтереси в Деснянському районному суді, що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги № 1045850 (а.с.44).

У відзиві на позовну заяву відповідачка вказувала, що понесла в суді першої інстанції судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн, документальні докази яких надані разом з відзивом на позовну заяву.

Так, відповідно до акту виконаних робіт від 11.04.2023 року та додаткової угоди до договору № 76 від 22.03.2022 року про надання професійної правничої допомоги сторони дійшли згоди, що сума гонорару є фіксованою та становить 7000 гривень, об`єм виконаних робіт складається з консультування сторони, вивчення судової практики, складання відзиву. Сторони також погодили, що даний акт в тому числі стосується участі адвоката у справі при розгляді судом першої інстанції включно до рішення суду. ( а.с.64,65) ОСОБА_2 надано квитанцію про сплату адвокату коштів у розмірі 7000 грн. ( а.с. 66)

На виконання умов договору адвокатом Кушнеренко Є.Ю. крім відзиву, подавались також заперечення на позов, ( а.с.85-87) адвокат приймав участь у судовому засіданні суду першої інстанції , а саме 17.05.2023 року.

У відповіді на відзив позивачка заперечувала проти стягнення з неї судових витрат понесених відповідачем на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі , мотивуючи це завищеним розміром таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивачки на користь відповідачки.

Крім того, з позивачки на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4,3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення упущеної вигоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 20 130 грн за апеляційний розгляд справи та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн понесені у суді першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 3 листопада 2023 року.

Головуючий: Судді: