Справа № 350/638/23
Номер провадження 2/350/271/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Сокирко Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 27 квітня 2023 року звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, позовна заява подана з порушенням вимог, передбачених статтями 175-177 Цивільного процесуального Кодексу України та підлягає залишенню без руху, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального Кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, із зазначеним позовом до суду звертається громадянка ОСОБА_1 та вказує, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 .

Однак, як убачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серія НОМЕР_1 ) матір`ю останнього є ОСОБА_4 .

Таким чином, позивачкою не зазначено доказів, що підтверджують вказану обставину, а саме що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 .

Також у позовній заяві не зазначено доказів, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України та статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання про тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька повинно розглядатися органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку.

Спір між батьками про виїзд дитини за кордон належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання (перебування) дитини, то відповідно до частини четвертої статті 19 Сімейного кодексу України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов`язковою.

На підставі частини п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дітей, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Однак позивачкою не зазначено у позовній заяві чи зверталась вона до органу опіки та піклування з питанням про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. У матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи від органу опіки та піклування (висновок, рекомендації) про надання згоди на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини чи про відмову у цьому.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

В постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 766/15686/16-ц зазначено, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на виїзд без визначення його початку й закінчення, а також країни перебування без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Крім того, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п. 4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. В умовах воєнного стану виїзд за кордон дитини, що не досягла 16-ти річного віку дозволяється без нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків (усиновлювачів).

Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Позовна заява не містить даних до якої країни має намір виїхати позивачка із дитиною.

Також у позовній заяві не зазначено: строк перебування, який дитина буде знаходитись за кордоном його початку й закінчення; конкретної адреси місця перебування дитини за межами України; умов проживання дитини за межами України.

Згідно із частиною першою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодекску, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною другою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із наданням позивачці строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків.

Керуючись статтями 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Сокирко Л.М.