РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Грушковської Л.Ю.,

за участю секретаря Шпак А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На даний час в цій квартирі відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає. У зв`язку із тим, що відповідач зареєстрований, але не проживає у даній квартирі у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме отримання субсидії, тому вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 08.12.2022 року відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачу ОСОБА_2 було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. На адресу суду повернувся конверт із поштовим повідомленням із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва проправо на спадщину за законом спадкоємицею майна, а саме квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Квартального комітету «Доваторський» від 22.11.2022 №3251 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та проживає одна. Онук ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає з 2019 року (а.с. 6).

Відповідно до акту від 22.11.2022 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_2 з 2019 року (а.с. 5).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно до абзацу 2 п. 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно постанови Верховного суду від 10.07.2019 року у справі №465/7083/13-ц сам по собі факт непроживання не може бути безумовною підставою для визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житлом.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 виповнилось 18 років 04.08.2022 року, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду 29.11.2022.

Вищезазначеними нормами права зазначалось, якщо понад один рік член сім`ї відустній без поважних причин втрачає право користування житловим приміщенням, однак станом на 29.11.2021 року (один рік до дня звернення до суду) відповідач був неповнолітнім. Позивачем ОСОБА_1 жодного доказу ким являється позивачу відповідач ОСОБА_2 не надано, а в довідці Квартального комітету "Доваторський" від 22.11.2022 №3251 зазначено, що онук, а де проживають батьки і чи вони є взагалі будь-яких доказів не зазначено та не надано.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя