П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Київ

Справа №369/16432/21

Провадження № 22-ц/824/10926/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 01 листопада 2023 року

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Глухеньким Володимиром Олександровичем на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15 травня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О.

В підтвердження наміру придбати нерухоме майно позивач та відповідач підписали попередній договір, а відповідач прийняв в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 265000,00 гривень, що еквівалентно 10000,00 доларів США.

Відповідно до пункту 1.1. попереднього договору, відповідач та позивач зобов`язалися в майбутньому в строк не пізніше 15 вересня 2019 року, на умовах та в порядку визначених попереднім договором, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку та земельної ділянки.

У пункті 5.9 попереднього договору зазначається, що особи, які підписали цей договір, стверджують один одному та повідомляють усім заінтересованим у тому особам, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.

09 вересня 2019 року у відділенні Укрпошти, позивач отримав пропозицію про укладення основних договорів, в якій зазначалося, що «я, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адресую вам - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пропозицію укласти: основні договори купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0562 га з кадастровим номером - :007:5096, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224. Для того щоб укласти основні договори, ОСОБА_3 необхідно з`явитися 13.09.2019 року о 14 год 00 хв до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Калинушки О.О. для нотаріального посвідчення основних договорів».

Проте позивач вказує, що ОСОБА_2 на укладення основних договорів купівлі-продажу не з`явився, про причини неявки та відмову від укладення основних договорів не повідомив.

Відповідно до п. 5 попереднього договору, у разі односторонньої відмови ОСОБА_4 від укладання основних договорів та/або невиконання умов договору, ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 отриманні гарантійні забезпечувальні кошти та сплачує ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 100 % суми гарантійних забезпечувальних коштів, а також відшкодовує ОСОБА_1 понесені витрати у зв`язку з проведенням ремонтних робіт об`єктів.

Тобто, ОСОБА_2 відмовився в односторонньому порядку від укладення основних договорів та за невиконання умов договору, на переконання позивача, повинен, на підставі п. 5.5 попереднього договору, повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 530000,00 гривень з урахуванням штрафних санкцій.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд, стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти у сумі 530000,00 гривень та понесені судові витрати.

10 січня 2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі.

11 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лущинський А.І. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з викладеною в позові позицією відповідач не погоджується, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки вважає ці вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

26 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кириченко Р.Ю. подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Звертав увагу суду, що стягнення штрафних санкцій, які зазначені у п. 5.5 попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року, є додатковою (похідною) вимогою, яка застосовується при односторонній відмові ОСОБА_4 від укладення основних договорів та/або невиконання умов договору.

07 лютого 2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у сумі 530000 (п`ятсот тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5300 (п`ять тисяч триста) гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Глухеньким В.О. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на необуґрунтованість рішення суду, суд першої інстанції не дослідив належним чином надані сторонами докази.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліпінський Є.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги?за значивши, щ в апеляційного суду відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на її необґрунтованість .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Глухеньким В.О. на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Глухенький В.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліпінський Є.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахуваши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О.

В підтвердження наміру придбати нерухоме майно позивач та відповідач підписали попередній договір, а відповідач прийняв в якості гарантійних забезпечувальних коштів грошову суму в розмірі 265000,00 гривень, що еквівалентно 10000,00 доларів США, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до п. 1.1. попереднього договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язуються в майбутньому, не пізніше 15 вересня 2019 року, на умовах і в порядку, визначених цим Договором укласти і належним чином нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0562 га з кадастровим номером :03:007:5096, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п. 4.1. договору, Продавець зобов`язується: Підготувати за свій рахунок та в строк до укладання Основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення Договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до п. 5 попереднього договору, у разі односторонньої відмови ОСОБА_4 від укладання основних договорів та/або невиконання умов договору, ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 отриманні гарантійні забезпечувальні кошти та сплачує ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 100 % суми гарантійних забезпечувальних коштів, а також відшкодовує ОСОБА_1 понесені витрати у зв`язку з проведенням ремонтних робіт об`єктів.

Відповідно до пункту 5.9 попереднього договору, особи, які підписали цей договір, стверджують один одному та повідомляють усім заінтересованим у тому особам, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.

09 вересня 2019 року у відділенні Укрпошти, позивач отримав пропозицію про укладення основних договорів, в якій зазначалося, що «я, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адресую вам - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пропозицію укласти: основні договори купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0562 га з кадастровим номером - :007:5096, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224. Для того щоб укласти основні договори, ОСОБА_3 необхідно з`явитися 13.09.2019 року о 14 год 00 хв до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Калинушки О.О. для нотаріального посвідчення основних договорів».

05 вересня 2019 року, відповідачем на адресу позивача ОСОБА_1 надіслано нову пропозицію про укладання Основних договорів, в якій запропоновано позивачу з`явитись 13 вересня 2019 року о 14-00 до приватного нотаріуса Київської області Юніна А.А., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Попередню пропозицію від 30 серпня 2019 року просив вважати недійсною.

Свідоцтвом від 13 вересня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О., було посвідчено, що ОСОБА_1 , 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин знаходився у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., за адресою: АДРЕСА_5 .

Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №4332.

Свідоцтвом від 13 вересня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О., було посвідчено, що ОСОБА_5 , 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин знаходилась у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., за адресою: АДРЕСА_5 .

Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №4331.

Свідоцтвом від 13 вересня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Юніною А.А., було посвідчено, що ОСОБА_2 , 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин знаходився у приміщенні за адресою: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального Київської області Юніної А.А., адреса робочого місця приватного нотаріуса: АДРЕСА_6 .

Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №138.

Свідоцтвом від 13 вересня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Юніною А.А., було посвідчено, що ОСОБА_6 , 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин знаходилась у приміщенні за адресою: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального Київської області Юніної А.А., адреса робочого місця приватного нотаріуса: Україна, село Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Соборна, будинок № 103/8, квартира №5. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №139.

Із матеріалів справи вбачається що основні договори купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не були укладені.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення

від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до 2.1 попереднього договору купівлі продажу нерухомості від 15 травня 2019 року, в підтвердження наміру придбати Об`єкт з метою забезепечення оформлення договорів купівлі-продажу (Основних договорів), Покупець передав Продавцю до підписання цього договору, а Продавець прийняв в якості гарантійних забезпечувальних коштів суму в розмірі 265000,00 (двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентно 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів, яка при розрахунках за Основними договорами, зараховується у ціну Об`єкту.

В порушення умов попереднього договору, у строк до 15 вересня 2019 року основний договір не було укладено.

Так, 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 пропозицію про укладання Основних договорів в якій пропонувалося для їх нотаріального посвідчення з`явитись 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 з`явилися до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., що підтверджується свідоцтвами вказаного нотаріуса №4331 та №4332 від 13 вересня 2019 року.

ОСОБА_2 на укладання Основних договорів купівлі-продажу за адресою: АДРЕСА_7 - не з`явився.

Разом з тим, ОСОБА_2 на укладання Основних договорів з`явився до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального Київської області Юніної А.А. про що свідчить свідоцтво вказаного нотаріуса №138 від 13 вересня 2019 року.

Як зазначив відповідач, про зміну адреси укладення Основних договорів він повідомляв ОСОБА_1 листом від 05 вересня 2019 року, однак доказів того, що ОСОБА_1 отримував дане повідомлення, відповідачем не надано, а матеріали справи такого не містять.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 265000,00 (двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентно 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що сума, яка названа в попередньому договорі купівлі - продажу нерухомості гарантійними забезпечувальними коштами, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Посилання відповідача на те, що саме з вини ОСОБА_1 сторони не уклали основні договори, а тому позивач втратив право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня

2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18), від 26 лютого

2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19) та від 05 листопада 2020 року у справі № 531/251/19 (провадження № 61-22966св19).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про стягнення авансового платежу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 362800 грн., що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задовоелння позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3628 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягненню з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2508,23 грн., пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Глухеньким Володимиром Олександровичем задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аванс в сумі 362800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення.

Стянути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 3628 грн. за подання позову.

Стянути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна