КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/10230/22

05 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Колесник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» адвоката Гордієнка Сергія Дмитровича на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» (далі -ТОВ «ТК-Логістик», товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 05 травня 2014 року між ТОВ «ТК-Логістик», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір позики №05052014, за умовами якогопозикодавець надав позичальнику безпроцентну поворотну позику на ремонт і впорядкування житла в розмірі 2 000 000, 00 грн, а останній зобов`язався повернути позику у повному обсязі до 30 квітня 2024 року, в терміни, встановлені графіком погашення, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів у розмірі 16 700,00грн. Відповідно до п. 6.1. договору, при простроченні повернення позики чи її частини у терміни, обумовлені в п. 4.1. договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 10 % від неповернутої суми позики.

Зазначало, що станом на 30 березня 2022 року позичальником було сплачено 1 586 500, 00 грн, однак з 31 березня 2022 року останнім не сплачувалися чергові платежі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10 червня 2022 року складала 413 500, 00 грн, а також штраф за ненеповернення позики становить суму у розмірі 41 350, 00 грн.

На виконання досудових вимог № 16062022-1 від 16 червня 2022 року та № 06072022-1 від 06 липня 2022 року позичальником частково було сплачено суму заборгованості, внаслідок чого загальна сума заборгованості за договором позики становить 404 750,00 грн, з яких: 363 400,00 грн - основний борг та 41 350,00 грн - штраф.

З урахуванням наведеного, позивач ТОВ «ТК-Логістик» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь загальну суму заборгованості у розмірі 404 750,00 грн, з яких: 363 400,00 грн - основний борг та 41 350,00 грн- штраф.

Також товариство просило суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, попередня (орієнтовна) сума яких становить 40 000,00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито в частині стягнення основного боргу у розмірі 363 400,00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України (відсутній предмет спору).

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 41 350, 00 грн рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року заяву представника відповідача задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У мотивувальній частині додаткового судового рішення міститься висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на положення п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460, 00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача ТОВ «ТК-Логістик» - адвокат Гордієнко Сергій Дмитрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460,00 грн.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване додаткове рішення суду є незаконним, оскільки прийнято з порушенням норм частини 3, 9 статті 141, частини 2 статті 255 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що у випадку закриття провадження у справі відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не застосовував вказані критерії та не звернув увагу, що: позивачем було ініційовано досудове врегулювання спору, про що свідчить вимога № 16062022-1 від 16 червня 2022 року та вимога № 06072022-1 від 06 липня 2022 року, надані позивачем при зверненні до суду; позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і ці дії були неминучими; відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено наявність обставин, що свідчать про заборгованість за договором позики, що викладено у відзиві на позов від 15 грудня 2022 року; відповідачем погашено заборгованість 23 лютого 2023 року лише після відкриття провадження у справі; відповідач мав реальну можливість уникнути спору, виконавши фінансові зобов`язання в строки, обумовлені договором, тобто, не порушуючи графік погашення заборгованості до 30 квітня 2024 року, та/або, у разі їх порушення, виконавши зобов`язання у строк, встановлений у вимозі №16062022-1 від 16 червня 2022 року. Однак, своїми діями відповідач допустив, щоб справа була передана на розгляд суду.

Таким чином, на думку позивача, суд першої інстанціїмав дійти до висновку про відмову відповідачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із вищевказаним, а не з формальних і невірних процесуальних підстав відмовляти позивачу у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Щодо судових витрат на користь відповідача зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги відповідача, припустився помилки, оскільки в матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (опис наданих адвокатом послуг), а тому ці вимоги є недоведеними та підлягають скасуванню. Враховуючи зазначене, за умови відсутності опису наданих послуг та доказів понесених витрат, суд мав відмовити відповідачу у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, відповідач ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ТОВ «ТК-Логістик» - адвокат Гордієнко Сергій Дмитрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, вказують на те, що у серпні 2022 року ТОВ «ТК-Логістик» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №05052014 безпроцентної поворотної позику, укладеного 05 травня 2014 року між ТОВ «ТК-Логістик», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, в сумі 404 750,00 грн, з яких: 363 400,00 грн - основний борг та 41 350,00 грн- штраф.

Із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом до відповідача, останнім було здійснено наступні перекази, що в загальній сумі становлять 363 400, 00 грн, які підтверджуються квитанціями від: 25 серпня 2022 року на суму 10 000, 00 грн; 21 листопада 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 17 жовтня 2022 року на суму 6 700, 00 грн; 15 серпня 2022 року на суму 6 700, 00 грн; 12 грудня 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 11 жовтня 2022 року на суму 10 000, 00 грн; 04 жовтня 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 02 листопада 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 01 грудня 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 23 січня 2023 року на суму 16 700, 00 грн; 22 грудня 2022 року на суму 16 700, 00 грн; 14 лютого 2023 року на суму 16 700, 00 грн;13 лютого 2023 року на суму 16 700, 00 грн; 06 лютого 2023 року на суму 16 700, 00 грн; 02 січня 2023 року на суму 16 700, 00 грн;01 лютого 2023 року на суму 16 700, 00 грн;23 лютого 2023 року на суму 120 000, 00 грн; 23 лютого 2023 року на суму 9 600, 00 грн.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що сплата відповідачем заборгованості під час знаходження справи в провадженні суду свідчить про те, що між сторонами відсутній спір у цій частині (основного боргу у розмірі 363 400,00 грн), а тому є визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, про що судом постановлена ухвала від 11 квітня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 41 350, 00 грн рішенням Солом`янського районного суду м. Києвавід 11 квітня 2023 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 відмовлено.

01 квітня 2013 року представником позивача ТОВ «ТК- Логістик» - адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем подана до суду заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ТК- Логістик» витрати на професійну правничу допомогув розмірі 25 460,00 грн, посилаючись на те, що вказані витрати є неминучими, оскільки дії відповідача, зокрема: порушення умов договору позики та ігнорування досудових вимог про сплату заборгованості призвели до судового розгляду справи. До заяви долучено договір про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року, додаткову угоду №1 від 01 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги, звіт про надання правової допомоги від 28 березня 2023 року (а.с.136-149).

У заяві про зменшення розміру судових витрат, заявлених позивачем до стягнення, відповідач просив суд врахувати, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату правової допомоги адвоката у даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та витраченого часу, а стягнення витрат у зазначеній позивачем сумі 25 460,00 грн не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості та буде становити надмірний тягар для відповідача.

Зазначав, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та без проведення судових засідань, що впливає на кількість вчинення представником (адвокатом) юридичних дій, направлених на захист інтересів клієнта у суді. Після відкриття провадження у справі та до винесення судового рішення відповідчем повністю погашення сума основного боргу, що стало підставою для закриття провадження в цій частині вимог, а в частині вимог щодо стягнення штрафу судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ТК- Логістик».

При цьому, стороною позивача подано до суду позовну заяву (невеликого обсягу) та відповідь на відзив, а у звіті про надання правової допомоги зазначені види послуг, які прямо не відносяться до надання правової допомоги у даній справі та (або) розміри яких є завищеним (а.с. 154-158).

Також представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем подано до суду заяву про розподіл та стягнення судових витрат, в якій він просив стягнути з ТОВ «ТК- Логістик» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, посилаючись на те, що в рамках здійснення правової допомоги у даній справі, адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем надано відповідачеві юридичні послуги, вартість яких визначена у твердій фіксованій сумі і зазначена у додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги від 26 вересня 2022 року. Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 14 квітня 2023 року, адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги стосовно представництва інтересів та захист прав клієнта під час розгляду справи за позовом ТОВ «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у Солом`янському районному суді м. Києва (а.с. 160-173).

У запереченнях на заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, представник позивача просив суд залишити заяву без задоволення, обгрунтовуючи доводи заяви тим, що у справі представником відповідача складено всього три процесуальних документа, які суттєвого значення для вирішення справи не мають, у зв?язку з чим, заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн не відповідає вимогам частин 4 статті 137 ЦПК України, є неспівмірною та не підлягає задоволенню повністю (а.с. 174-178).

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви представника відповідача та стягнення з ТОВ «ТК-Логістик» на користь ОСОБА_1 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що, враховуючи предмет спору сторін, який не представляє особливої складності для фахового адвоката, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи в справі, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 7 000, 00 грн.

В частині вимог заяви представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 460,00 грн, суд першої інстанції у мотивувальній частині додаткового судового рішення, посилаючись на положення п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зазначив про те, що не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно дозагального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розглядуврегульовано статтею 142 ЦПК України.

Частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача - частина 5статті 142 ЦПК України.

Правовий аналіз вказаних положень статті 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що відповідачу слід довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача за позовом були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно:чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов;чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору;чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

При цьому, якщо провадження у справі закривається унаслідок задоволення відповідачем позовних вимог позивача після пред?явлення позову, тобто, на будь-якій стадії після подання позовної заяви до суду, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що під час знаходження справи в провадженні суду відповідачем погашено основний борг за договором № 05052014 безпроцентної поворотної позики, укладеного 05 травня 2014 року між ТОВ «ТК-Логістик», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, в сумі 363 400, 00 грн, про що надано відповідні докази.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києвавід 11 квітня 2023 року задоволено заяву відповідача та закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення основного боргу у розмірі 363 400,00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України (відсутній предмет спору).

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 41 350, 00 грн рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, суд першої інстанції зосередившись на загальних положеннях розподілу судових витрат між сторонами, помилково розглянув заяву позивача за правилами, встановленими для розподілу судових витрат між сторонами справи у разі вирішення спору по суті (п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України), та не надав при цьому оцінку діям сторін у справі, які призвели до закриття провадження у справі, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у частинах 3, 5 ЦПК України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не застосовував вказані критерії та не звернув увагу на те, що позивачем було ініційовано досудове врегулювання спору, про що свідчить вимога №16062022-1 від 16 червня 2022 року та вимога № 06072022-1 від 06 липня 2022 року, які залишились без виконання позичальником; позивач звернувся до суду за захистом своїх прав і ці дії були неминучими; відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, що викладено у відзиві на позов від 15 грудня 2022 року; відповідачем погашено заборгованість після відкриття провадження у справі; відповідач мав реальну можливість уникнути спору, виконавши фінансові зобов`язання в строки, обумовлені договором, тобто, не порушуючи графік погашення заборгованості до 30 квітня 2024 року, та/або, у разі їх порушення, виконавши зобов`язання у строк, встановлений у досудовій вимозі позивача, однак, своїми діями відповідач допустив, щоб справа була передана на розгляд суду.

Отже, звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому не можуть вважатися необґрунтованими.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для вирішення питання про покладення відповідних судових витрат на відповідача.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що 01 червня 2022 року між адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем та ТОВ «ТК- Логістик» було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду №1 від 01 червня 2022 року до нього, у пункті 1 якої зазначено, що адвокат надає правову допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТК- Логістик» заборгованості за договором позики №05052014 від 05 травня 2014 року.

У позовній заяві представник ТОВ «ТК- Логістик» - адвокат Пано Дмитро Ігорович, згідно з вимогами частини 1 статті 134 ЦПК України, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона позивача понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. До матеріалів позовної заяви долучив адвокатський ордер від 10 червня 2022 року серії АІ №1241288, яким підтверджено повноваження адвоката Панова Дмитра Ігоровича на надання ТОВ «ТК- Логістик» правової допомоги в судах; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 44, 45).

До заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу від 01 квітня 2013 року представник позивача долучив: копію договору про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року, додаткову угоду №1 від 01 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги, в пункті 3 якої сторони погодили, що гонорар адвоката за ведення справи обчислюється погодинною оплатою, вартість гонорару 1 години адвоката складає 1 340,00 грн; копію звіту про надання правової допомоги від 28 березня 2023 року, в якому наведено перелік наданих послуг, а саме: надання усної консультації та укладення договору про надання правової допомоги; вивчення документів, формування та узгодження правової позиції з клієнтом; складання на направлення досудових вимог №16062022-1 від 16червня 2022 року, №06072022-1 від 06 липня 2022 року; складання та направлення запитів (заяви) від 27 червня 2022 року до Національного банку України, АТ «Ощадбанк», уповноваженого Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фіанси та кредит»; складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви; складання та направлення до суду заяви про долучення письмових доказів, заяви про надання доказів витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення; двічі виїзд до Солом`янського районного суду м. Києва для ознайомлення з матеріалами справи, складання заяви для ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення з матеріалами справи; складання та направлення суду та відповідачу відповіді на відзив від 04 березня 2023 року, на які використано адвокатом 19 годин, що складає вартість послуг (гонорару) 25 460,00 грн (а.с.136-149).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Додоговору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Судувід 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 рокуу справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі№ 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v.Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Судувід 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження№ 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Захарчук Іван Анатолійович подав до суду першої інстанції заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, які колегією суддів враховуються, зокрема, в частині того, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю виконаної роботи адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем.

Аналізуючи опис робіт (наданих послуг) адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що такі послуги, як надання усної консультації, вивчення документів, формування та узгодження правової позиції з клієнтом; складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову до суду.

Доказів складання та направлення адвокатом заяв від 27 червня 2022 року до АТ «Ощадбанк», уповноваженого Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фіанси та кредит» матеріали справи не містять.

Також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача включені до опису робіт, виконаних адвокатом, послуги у вигляді складання заяви про надання доказів витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення, оскільки вказані послуги, в розумінні статті 137 ЦПК України, не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, а є обов`язком учасника справи, який для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, подає до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду, визначаючи розмір витрат на надану позивачеві професійну правничу допомогу адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, із враховунням обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з формування правової позиції для подання позову до суду, а саме: складання на направлення досудових вимог №16062022-1 від 16 червня 2022 року, №06072022-1 від 06 липня 2022 року; складання та направлення запиту від 27 червня 2022 року до Національного банку України; складання, оформлення позовної заяви, а також вчинених представником позивача дій на захист інтересів ТОВ «ТК- Логістик» під час судового розгляду справи в суді першої інстанції щодо складання та направлення до суду заяви про долучення письмових доказів; ознайомлення з матеріалами справи; складання та направлення суду та відповідачу відповіді на відзив від 04 березня 2023 року, дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТК- Логістик», до 15000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом Пановим Дмитром Ігоровичем.

В цій частині доводи апеляційної скарги представника позивача знайшли своє часткове підтвердження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника позивача в частині вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових, понесених відповідачем, колегія суддів вважає, що оскільки за наслідками розгляду справи рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року відмовлено у позові ТОВ «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 41 350, 00 грн, то наявні підстави для вирішення питання про покладення судових витрат на позивача в частині відмовлених вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що у відзиві на позовну заяву відповідач, згідно з вимогами частини 1 статті 134 ЦПК України, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона відповідача понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції (а.с. 73-78).

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем подано до суду заяву про розподіл та стягнення судових витрат, в якій він просив стягнути з ТОВ «ТК- Логістик» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, посилаючись на те, що в рамках здійснення правової допомоги у даній справі, адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем надано відповідачеві юридичні послуги, вартість яких визначена у твердій фіксованій сумі і зазначена у додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги від 26 вересня 2022 року. Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 14 квітня 2023 року адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги стосовно представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи за позовом ТОВ «ТК-Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у Солом`янському районному суді м. Києва. В матеріалах справи міститься адвокатський ордер від 26 вересня 2022 року серії АА №1277854, яким підтверджено повноваження адвоката Захарчука Івана Анатолійовича на надання відповідачу у справі ОСОБА_1 правової допомоги, зокрема, в Солом`янському районному суді м. Києва; копія свідоцтва та посвідчення адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 160-173).

У запереченнях на заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, представник позивача просив суд залишити заяву без задоволення, обгрунтовуючи доводи заяви тим, що у справі представником відповідача складено всього три процесуальних документа, які суттєвого значення для вирішення справи не мають, у зв?язку з чим заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн не відповідає вимогам частин 4 статті 137 ЦПК України, є неспівмірною та не підлягає задоволенню повністю (а.с. 174-178).

Визначаючи розмір витрат на надану відповідачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегія суддів апеляційного суду враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору і призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила,, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо».

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем- складання і подання заяви про долучення доказів від 15 лютого 2023 року, заяви про закриття провадження в частині позовних вимог від 15 лютого 2023 року, конкретних обставин справи, заперечень позивача на заяву про відшкодування витрат відповідачеві, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, складності справи та обґрунтованості витрат, колегія суддів апеляційного суду вважає, що із ТОВ «ТК-Логістик» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 5 000,00 грн на відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Визначаючи розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд першої інстанції не визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін щодо заявлених витрат, пов`язаних з розглядом справи, іншим даним, які впливають на вирішення питання про розподіл витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката- конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому результат оцінки доказів та висновок суду першої інстанції про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, покладений в основу додаткового судового рішення від 31 травня 2023 року, без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржене позивачем додаткове судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу представника позивача ТОВ «ТК- Логістик» - адвоката Гордієнка Сергія Дмитровича слід задовольнити частково, а оскаржене додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті заяв представника позивача ТОВ «ТК- Логістик» - адвоката Панова Дмитра Ігоровича та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Івана Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів, в редакції даної постанови, підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 19, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ст.ст. 133, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК- Логістик» адвоката Гордієнка Сергія Дмитровича задовольнити частково.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києвавід 31 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судоверішення.

Заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК- Логістик» - адвоката Панова Дмитра Ігоровича та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Івана Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженоювідповідальністю «ТК- Логістик»(04119, м. Київ, вул. Деревлянська, 13, каб. 317, ) 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженоювідповідальністю «ТК-Логістик»(04119, м. Київ, вул. Деревлянська, 13, каб. 317, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщов судовому засіданнібулооголошенолишевступну та резолютивнучастину постанови зазначений строк обчислюється з дня складанняповного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня2023року.

Головуючий Судді: