Справа № 461/4226/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2659/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 144 814, 28 грн.

На обґрунтування позову покликається на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 06.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив нежитлові приміщення № 1-19, загальною площею 233,2 м кв, в будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.09.2013, продаж вчинено за 1 438 740, 00 грн, з яких 904 581,158 грн продавець отримав до підписання договору, а решту 534 158, 84 грн продавець отримає після підписання договору безготівковим перерахунком до 31.10.2013. Факт розрахунку буде підтверджуватись нотаріально посвідченою заявою продавця про повний розрахунок, що є невід`ємною частиною договору, а фактичний прийом - передача нерухомості (передача ключів від приміщення) було поставлено сторонами в залежність від дати проведення повного розрахунку. Позивач зазначає, що остаточний розрахунок було проведено 29.07.2015, та в цей день продавець ОСОБА_1 передала ключі від проданого приміщення представнику ОСОБА_2 . Таким чином, сторони домовились, що до моменту фактичної передачі нежитлових приміщень покупцю, продавець користується приміщеннями, оплачує комунальні послуги та несе відповідальність за збереження. В рахунок коштів, що перераховувались на виконання умов договору протягом 2013 - 2015 років, позивачем (за погодженням з відповідачем) було закладено також і вартість комунальних послуг - електроенергія, водопостачання, тепло. Згідно з умовами договору, після підписання договору доплаті підлягала сума у розмірі 534 158,84 грн (станом на 06.09.2013 це становило 42 700, 00 доларів США). У період часу з 06.09.2013 по 29.07.2015 покупець (позивач) перерахував на рахунок продавця суму 42 700, 00 доларів США, що станом на 2015 рік становить 940 681, 00 грн та не оспорюється відповідачем. Сторони погодили, що сума у розмірі 940 681 грн. складається з наступного: 534 158,84 грн. сума боргу за договором купівлі-продажу, а 406 522,16 грн. - інфляційні витрати та сума, що підлягала сплаті від імені покупця як власника приміщення за комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, оплата теплопостачання та утримання будинку).

ОСОБА_2 після отримання доступу до нежитлових приміщень та укладення 26.08.2016 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1627/ Г почав самостійно сплачувати вартість наданих комунальних ппослуг з листопада 2016 року. В подальшому позивач дізнався про те, що ОСОБА_1 не сплачувала вартість наданих послуг за подачу тепла у приміщення протягом двох років, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що привласнення відповідачем коштів, адресованих для третьої особи ЛМКП «Львівтеплоенерго», відбулось всупереч повному добросовісному виконанню позивачем обов`язків власника по утриманню приміщень. Вважає, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів у розмірі 144 814, 28 грн є окремим від зобов`язання, які виникли між сторонами з договору купівлі-продажу, який був виконаний сторонами, а тому за правовою природою є таким, що виникло у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.06.2022 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 144 814, 28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1448,14 грн судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач несе зобов`язання за оплату комунальних послуг з 2013 року. Грошові кошти, на які вказує позивач, це доплачена сума за вартість квартири у зв`язку з тим, що відбулась інфляція.

Вказує на те, що позивач після повного розрахунку 29.07.2015 і прийняття об`єкту договору, а особливо після укладення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 26 серпня 2016 року договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1627/ Г, в якому взяв на себе обов`язок погасити борг з 2013 року повинен був дізнатись про свої порушені права, однак до 20 травня 2020 року не вжив заходів для захисту своїх прав, що на думку апелянта свідчить про те, що він розумів правильність розрахунку, однак з невідомих причин вирішив представити ситуацію, як невиконання апелянтом договору.

Звертає увагу на те, що Договір купівлі -продажу від 06.09.2013 не визнаний недійсним, відповідно відносини, пов`язані з його виконанням не можуть кваліфікуватись як неналежна правова основа отримання грошей. Вважає, що висновок позивача в позові про те, що переказана сума на 2015 рік склала 940 681 грн не обґрунтована жодним розрахунком, за яким курсом і чому саме за таким курсом зроблено обрахунок. Відсутній розрахунок суми пені, 3% річних інфляційних витрат на які посилається позивач, як на підставу вимог стягнення суми 144 814 грн 28 коп. Також наголошує на тому, що суд не розглянув заяву про застосування строку позовної давності, яку її представник зробив в судових дебатах до прийняття рішення і не обґрунтував не застосування строку позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані на четвертому поверсі буд. АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1/9,1 кв.м; 2/4,8 кв.м; 3/10,8 кв.м; 4(60)/10,7 кв.м; 5(61)10,7 кв.м; 6(62)/11,1 кв.м; 7(63)/19,4 кв.м; 8(64)/20,5 кв.м; 9(65)/11,4 кв.м; 10(66)/10,8 кв.м; 11(67)/11,3 кв.м; 12(68)10,9 кв.м; 13(69)/11,6 кв.м; 14(70)/10,6 кв.м; 15(71)/22,5 кв.м; 16/5,7 кв.м; 17/5,2 кв.м; 18/6,4 кв.м; 19/29,7 кв.м, загальною площею 233,2 кв.м.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу від 06.09.2013, продаж вчинено за 1 438 740, 00 грн, з яких 904 581,158 грн продавець отримав до підписання договору, а решту 534 158, 84 грн продавець отримає після підписання договору безготівковим перерахунком до 31.10.2013.

Фактичний прийом - передача нерухомості (передача ключів від приміщення) було поставлено сторонами в залежність від дати проведення повного розрахунку.

Згідно з квитанціями банку «Вестерн Юніон» від 06.05.2015, 27.08.2014, 28.07.2015, 10.03.2015, 06.03.2015, 24.03.2014, 13.08.2014, 25.02.2015, 07.04.2015, 23.06.2015, 31.12.2013, 23.12.2013, 16.03.2015, 10.02.2014, 08.05.2014, 01.07.2014, 13.03.2015, 12.03.2015, 23.07.2014 вбачається, що ОСОБА_2 переказав ОСОБА_1 42 700, 00 дол. США.

Із заяви ОСОБА_1 від 29.07.2015, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., вбачається, що вона отримала від ОСОБА_2 за продані цегляні нежитлові приміщення правого крила, а саме: приміщення 1/9,1 кв.м; 2/4,8 кв.м; 3/10,8 кв.м; 4(60)/10,7 кв.м; 5(61)10,7 кв.м; 6(62)/11,1 кв.м; 7(63)/19,4 кв.м; 8(64)/20,5 кв.м; 9(65)/11,4 кв.м; 10(66)/10,8 кв.м; 11(67)/11,3 кв.м; 12(68)10,9 кв.м; 13(69)/11,6 кв.м; 14(70)/10,6 кв.м; 15(71)/22,5 кв.м; 16/5,7 кв.м; 17/5,2 кв.м; 18/6,4 кв.м; 19/29,7 кв.м, загальною площею 233,2 кв.м, що розташовані на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_1 , повну суму розрахунку за договором купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень від 06.09.2013 за реєстровим № 1341, та майнових і немайнових претензій до ОСОБА_2 щодо розрахунків не має.

Таким чином, встановлено, що остаточний розрахунок згідно договору купівлі-продажу від 06.09.2013 було проведено 29.07.2015, в цей день відбулась фактична передача ключів від приміщення ОСОБА_2 .

Згідно умов договору купівлі-продажу від 06.09.2013 ОСОБА_1 погодилась із зобов`язанням оплатити комунальні послуги за час користування нею приміщеннями до моменту фактичної передачі покупцю.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 належним чином свого зобов`язання по оплаті комунальних послуг за період з 2013 року по 2015 рік виникла заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго», яка з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних витрат, становить 144 814, 28 грн.

Позивач обґрунтовує вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів в розмірі 144 814,28 грн тим, що на виконання договору купівлі-продажу від 06.09.2013 ним було перераховано ОСОБА_1 42 700, 00 дол. США, що станом на 2015 рік значно перевищує обумовлену договором суму в розмірі 534 158, 84 грн, а кошти розмірі 144 814,28 грн перераховувалися ним для оплати комунальних послуг за період від укладення договору купівлі-продажу 06.09.2013 до моменту фактичного прийому - передачі приміщень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що кошти розмірі 144 814,28 грн підлягають поверненню як безпідставно набуті відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, районний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено, представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 до винесення рішення суду, а саме у судових дебатах, було зроблено заяву про застосування позовної давності, однак така заява залишалася поза увагою районного суду.

З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2016 між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , та ЛМКП «Львівтеплоенерго» було укладено договір № 1627/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно пункту 10.1 вказаного договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2017. Відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.11.2013 (а.с. 13).

10.10.2016 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діє Чередник С.І., було погоджено Графік погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1627 Л про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.08.2016, згідно якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» та боржник ОСОБА_2 дійшли згоди про те, що заборгованість боржника станом на 01.10.2016 складає 94 863,82 грн 82 коп., яку він зобов`язується погасити до 30.09.2017.

Тобто, станом на 10.10.2016 ОСОБА_2 було відомо про наявність заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання, та, відповідно, невикористання ОСОБА_1 перерахованих позивачем коштів для оплати комунальних послуг.

За таких обставин, звернувшись до суду з позовом у травні 2020 року, ОСОБА_2 пропустив позовну давність, про застосування наслідків спливу якої було заявлено представником відповідачки, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.05.2023

Головуючий

Судді