Справа № 307/3756/23
Провадження № 2/307/744/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі секретаря судового засідання Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі та їх представник звернулися в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що ОСОБА_1 та її покійному чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить по частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Покійний чоловік заповів все своє майно їхній онучці, позивачці ОСОБА_2., яка прийняла спадщину оскільки зареєстрована в житловому будинку та проживала з ним до його смерті хоча на даний час не оформила свої спадкові права через нотаріальну контору.

6 листопада 2010 року вона одружилася з відповідачем ОСОБА_3 , з яким зареєстровано шлюб у виконкомі Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпастької області, актовий запис № 10, а розлучилася з ним згідно рішення Тячівського районного суду від 22.12.2022, номер справи 307/4704/22.

Відповідач у свій час зареєструвався в житловому будинку АДРЕСА_1 з дозволу власників та набув право користування житловим будинком як член сім`ї, згідно спільної домовленості з позивачами.

Ще за довго до розлучення з позивачкою відповідач не проживає в житловому будинку - з 30 вересня 2021 року -, самостійно й добровільно залишив його та переїхав проживати по теперішньому місцю проживання в с. Збине Воловецького району, де проживає в даний час, що стверджується довідкою Усть-Чорнянської селищної ради № 690 від 10.08.2023 року.

Відповідач втаратив право на проживання в житловому будинку по місцю реєстрації, так як без поважних причин не проживає в ньому більше одного року.

В добровільному порядку вирішити спір відповідач не бажає, а тому вони вимушені звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.

Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 27.12.2014 житловий будинок АДРЕСА_1 , належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що внесено відомості за актовим записом № 18.

Відповідно до заповіту від 9.04.2015 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів усі свої права та обов`язки, які йому належать на момент складення цього заповіту, а також ті, права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право - ОСОБА_5 .

Довідкою Усть-Чорнянської селищної ради № 690 від 10.08.2023 стверджено, що в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований, але фактично не проживає з 30.09.2021 ОСОБА_3 .

Рішенням Тячівського районного суду від 20.12.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно до вимог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Із приписів статті 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені стст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено стст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту постанови Верховний Суд України № 6-57цс11 від 16.01.2012 року вбачається, що аналіз норм цивільного законодавства України - стст. 16 ч. 1, 321 ч. 1, 391 ЦК України-, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 більше року не проживає у належному позивачам житловому будинку АДРЕСА_1 , а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачам.

Тому керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 16, 391, 405 ЦК України суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право на користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1073 (тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 6 листопада 2023 року.

Головуючий В.І. Гримут