Справа № 308/6442/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Колотуха Іван Олексійович, до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Інвестстандарт» про визнання недійсними договорів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Колотуха Іван Олексійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року, ухвалене суддею Логойдою І. В., повне судове рішення складено 29.11.2021,

у с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Колотуха І.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк), Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Інвестстандарт» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт», товариство) про визнання недійсними договорів.

Позов обґрунтовано тим, що з апеляційної скарги представника ОСОБА_2 від 27.04.2020 їй стало відомо про наявність та зміст договорів відступлення права вимоги від 05.12.2017 за № 889-Ф та від 26.12.2017 за № 164/1, укладених між ПАТ «Банк Форум» і ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 .

Уважає ці договори незаконними і такими, що спрямовані на протиправне позбавлення її єдиного житла, оскільки використовуючи вказані договори відповідачка ОСОБА_2 замінила себе новим іпотекодержателем і намагається зареєструвати за собою право власності на її квартиру.

Зазначала, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» отримало фінансування у розмірі 235 000 грн, а ОСОБА_2 у свою чергу, уклавши цей договір, набула право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Отже, товариство як первісний кредитор уступив грошову вимогу до неї як боржниці в обмін на грошові кошти в розмірі 235 000 грн, які ОСОБА_2 як новий кредитор зобов`язалася сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. За таких обставин цей договір за № 164/1 за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним із обов`язкових елементів відносин факторингу, проте сама по собі назва не змінює його правової природи.

Стверджувала і те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за № 164/1 фактично відбулася заміна кредитора (яким у силу положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України може бути лише банк або інша фінансова установа) на фізичну особу ОСОБА_2 , яка не може мати статус фінансової установи в розумінні вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та надавати фінансові послуги, у тому числі й у формі факторингу. Також ОСОБА_2 не має валютної ліцензії, щоб проводити валютні операції, зокрема і по валютному кредиту.

Окрім цього, відповідач в апеляційній скарзі на ухвалу про забезпечення позову зазначав, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» не виступала як кредитна установа, хоча фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), а тому є недійсним і договір відступлення права вимоги від 05.12.2017, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт», оскільки фактично був укладений договір факторингу, а не договір відступлення права вимоги.

Наголошувала, що в обох випадках відступлення права вимоги відбулося за плату в розмірі 227 111,00 грн у випадку з банком та 235 000,00 грн у випадку з ОСОБА_2 , за яку новий кредитор отримував право вимоги до неї на 70 496,00 доларів США.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визнати недійсними: 1) договір № 889-Ф про відступлення права вимоги від 05.12.2017, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт»; 2) договір № 164/1 про відступлення прав вимоги від 26.12.2017, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Провадження у справі відносно ПАТ «Банк Форум» закрито. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Колотуха І.О., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені в позовній заяві та яким судом першої інстанції не надано належної оцінки, а також тим, що оспорювані договори є удаваними та переуступка відбулася всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 16.07.2015, тобто під час дії мораторію.

Зазначала і те, що судом не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, які повністю відповідають обставинам цієї справи, та у постанові від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а.

Також ОСОБА_2 недобросовісно фактично хоче з неї двічі стягнути борг по одному і тому ж кредиту шляхом стягнення боргу як грішми, так і реєстрацією за собою її квартири.

З огляду на наведені вище обставини просила оскаржене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Буришин В.В., посилалася на її безпідставність і надуманість, просила таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» не скористалося.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Буришин В.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив із підстав наведених у відзиві на неї, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду - без змін.

Інші учасники справи, їх представники в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Буришина В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 12 березня 2008 року між АКБ «Форум» та позичальницею ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0147/08/26-N, за умовами якого банк надав позичальниці кредит на придбання житла у розмірі 59 000 доларів США, строком до 11.03.2027 та зі сплатою нею 12,5% річних за користування кредитними коштами (а.с.57, 58).

Цього ж дня (12.03.2008) між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 як іпотекодавиця передала АКБ «Форум» як іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 (а.с.59-61).

Постановою Правління Національного банку України від 13.03.2014 за № 135 ПАТ «Банк Форум» (колишній АКБ «Форум») віднесено до категорії неплатоспроможних, а 14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» по 13.06.2014. 16 червня 2014 року виконавчою дирекцію цього Фонду, відповідно до постанови Правління НБУ від 13.06.2014 за № 355, якою відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Форум», призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» (а.с.115).

05 грудня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено договір № 889-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, враховуючи вимоги статей 6, 512-519, 627, 632, 656 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2017-11-03-000238-c від 14.11.2017 (а.с.11-14).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2 цього договору сторони визначили, що за своєю правовою природою цей договір є правочином із передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення прав вимоги), та жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на його виконання, не вважаються та не можуть уважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Предметом зазначеного договору є: банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника та іпотекодавця (боржника), зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника або які зобов`язані виконувати обов`язки боржника за кредитним договором та іпотечним договором із урахуванням наступних доповнень і винятків до них згідно з реєстром у додатку № 1 до договору - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором (пункт 2.1). За цим договором новий кредитор у день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 даного договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, але не обмежуючись, право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, процентів, штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора вказаний у додатку № 1 до зазначеного договору (пункт 2.2).

Відповідно до пункту 4.1. договору передбачено, що за відступлення прав вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 227 111,00 гривень.

У додатку № 1 до Договору № 889-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 05.12.2017 зазначено 2 договори: кредитний договір № 0147/08/26-№ від 12.03.2008, боржниця ОСОБА_1 на суму 70 496,59 доларів США, що еквівалентно 1 918 587,12 грн, та іпотечний договір № 649 від 12.03.2008 з ОСОБА_1 . Зазначено, що розмір права вимоги відповідає загальному розміру заборгованості боржниці перед банком у розмірі 70 496,59 доларів США (а.с.14).

Також 05 грудня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами якого первісний іпотекодержатель ПАТ «Банк Форум» відступив новому іпотекодержателю ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» усі права вимоги за кредитним договором № 0147/08/26-N від 12.03.2008, укладеного між первісним іпотекодержателем і ОСОБА_1 (а.с.63-65).

У подальшому 26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір № 164/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, де згідно з пунктами 1.1, 1.2 сторони визначили, що за своєю правовою природою цей договір є правочином з передання первісним кредитором (ТОВ «ФК «Інвестстандарт») шляхом продажу прав вимоги новому кредитору (відступлення прав вимоги). Жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі на його виконання не вважаються та не можуть уважатися фінансуванням первісного кредитора новим кредитором. Також пунктом 2.1 даного договору встановлено, що за цим договором у порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) /боржників/, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами іпотеки, поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно з реєстром у додатку № 1 до договору - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором. Відповідно до пункту 4.1. вказаного договору за відступлення прав вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 235 000,00 гривень (а.с.15,16).

Як убачається з додатку № 1 до Договору № 164/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26.12.2017, то відступається право вимоги за договорами: кредитний договір № 0147/08/26-N від 12.03.2008 з боржницею ОСОБА_1 на суму 70 496,59 доларів США, що еквівалентно 1 970 444,62 грн, та іпотечний договір № 649 від 12.03.2008 з ОСОБА_1 . Зазначено також, що розмір права вимоги відповідає загальному розміру заборгованості боржниці перед первісним кредитором у розмірі 70 496,59 доларів США (а.с.17).

26 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» як первісним іпотекодержателем та ОСОБА_2 як новою іпотекодержателькою було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами якого первісний іпотекодержатель ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» відступив новій іпотекодержательці ОСОБА_2 усі права вимоги за кредитним договором № 0147/08/26-N від 12.03.2008, укладеного між первісним іпотекодержателем і ОСОБА_1 (а.с.66-68).

Як видно з відомостей із Державного реєстру іпотек, то починаючи з 23.12.2017 іпотекодержателем кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , іпотекодавицею - ОСОБА_1 (а.с.95).

04 липня 2019 року ПАТ «Банк Форум» припинено як юридичну особу, про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора цього банку припинено (а.с.119, 152).

Як регламентовано ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ч.1 ст.ті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведене правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Зазначені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, в якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, в якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як передбачено ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Приписами ст. 1084 ЦК України констатовано, що якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 1, пункту 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг уважається фінансовою послугою.

Як регламентовано ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

За змістом глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Суть цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав уважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, установлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема на підставі договору купівлі-продажу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, в якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, а тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Наведене вище повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), який, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також у пункті 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) зазначено, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

З огляду на викладене колегія суддів констатує, що у цій справі за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2017-11-03-000238-c від 14.11.2017, ПАТ «Банк Форум» (первісний кредитор), який починаючи з 2014 року перебував у процедурі ліквідації, та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» (новий кредитор) уклали між собою 05.12.2017 договір № 889-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, договір про відступлення прав за іпотечним договором, за якими банк шляхом продажу відступив цій фінансовій компанії право вимоги за кредитним договором № 0147/08/26-N від 12.03.2008, іпотечним договором від 12.03.2008. У пунктах 1.1., 1.2 договору № 889-Ф про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги сторони встановили, що за своєю правовою природою цей договір є правочином із передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення прав вимоги), та жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на його виконання, не вважаються та не можуть уважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків місцевого суду, що за своєю правовою природою спірний договір № 889-Ф від 05.12.2017 є договором купівлі-продажу майнового права, укладений банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації, та не може бути віднесений до договору факторингу.

Щодо умов договору № 164/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26.12.2017, то апеляційний суд також погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції, що його предметом є відступлення права вимоги, де у пунктах 1.1, 1.2 сторони визначили, що за своєю правовою природою цей договір є правочином з передання первісним кредитором (ТОВ «ФК «Інвестстандарт») шляхом продажу прав вимоги новому кредитору ОСОБА_2 , та жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі на його виконання не вважаються та не можуть уважатися фінансуванням первісного кредитора новим кредитором, а відтак зміст цього договору теж не свідчить, що він є договором факторингу.

До того ж на час укладення спірних договорів у цій справі діючий був пункт 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким передбачалося, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону /тобто, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи/ не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

Відповідні зміни до цього пункту 7 були внесені лише 16 вересня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 895-ІХ, якими передбачено, що після відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) банком, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, дія пункту 1 цього Закону поширюється також на особу, що придбала (прийняла, отримала) таке право вимоги.

З урахуванням викладеного вище станом на грудень 2017 року як ПАТ «Форум Банк» з ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт», так і останнє з ОСОБА_2 управі були укладати між собою спірні договори про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги та ці договори, як помилково стверджувала про це позивачка - апелянтка ОСОБА_1 , не є договорами факторингу.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання колегії суддів безпідставним є посилання в апеляційній скарзі про неврахування місцевим судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, які начебто повністю відповідають обставинам цієї справи, оскільки у цій справі попередній кредитор (ПАТ «Банк Форум») був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами і ця обставина суттєво відрізняє дану справу від справи № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18). До речі на таку саму суттєву обставину /як позбавлення попереднього кредитора (банку) банківської ліцензії, перебування його в процедурі ліквідації та розпродування своїх активів із метою розрахунку зі своїми кредиторами/, яка відрізняє її від справи № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), вказала Велика Палата Верховного Суду в пункті 62 постанови від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21).

Не заслуговує на увагу і довід апеляції про не врахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), так як ця справа не є подібною до даної справи за позовом ОСОБА_1 , оскільки вона стосувалася вимог про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та запису про право власності на нерухоме майно /квартиру/, тобто примусового стягнення на предмет іпотеки і здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень за банком, а не визнання договорів недійсними.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає також голослівними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Отже, поза розумним сумнівом колегія суддів уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є пред`явлені з підстав, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та ці її вимоги не були належним чином обґрунтовані та доведені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 724,00 грн (а.с.187) слід віднести за рахунок апелянтки - позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Колотуха Іван Олексійович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді