Справа №569/1231/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третіх осіб - ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, ОСОБА_7 , про витребування із незаконного володіння нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (надалі-позивач), діючи через свого представника ОСОБА_8 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 (надалі-відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., ОСОБА_7 , в якому просить витребувати із незаконного володіння відповідача на її користь склад балонів із спорудою (літ. «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Позовну заяву мотивує тим, що ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», як позичальник, у зв`язку із неможливістю повернення позики у розмірі 1 500,00 грн. позикодавцю ОСОБА_4 22 березня 2001 року уклав угоду з ОСОБА_4 про погашення заборгованості по Угоді позики №5 від 19 березня 2001 року на суму 1 500 грн. відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року. Згідно умов вказаної угоди в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_4 ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» передало останній будівлю пожежного резервуару договірною ціною 1 500,00 грн. 22 березня 2001 року за Актом прийому-передачі майна ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» відповідно до зобов`язань по Угоді №5 від 19 березня 2001 року передало у приватну власність ОСОБА_4 об`єкт нерухомого майна - пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна - пожежний резервуар перебував у власності ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» з 10 травня 2000 року, оскільки був переданий до статутного капіталу товариства на підставі установчого договору від 20 квітня 2000 року ВАТ «РЗБН» за актом прийомки-передачі. На плані дислокації від 1991 року ВАТ «РЗБН» пожежний резервуар позначений «резервуар пожежний».

Також, у зв`язку із неможливістю ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», як позичальником, повернення позики у розмірі 840,00 грн. позикодавцю ОСОБА_4 22 березня 2001 року між сторонами укладено Угоду про погашення заборгованості по Угоді позики №6 від 20 березня 2001 року на суму 840,00 грн. відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року. Згідно умов вказаної угоди в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_4 ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» передало останній будівлю. 22 березня 2001 року за Актом прийому-передачі майна ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» відповідно до зобов`язань по Угоді №6 від 20 березня 2001 року передало у приватну власність ОСОБА_4 об`єкт нерухомого майна - господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна - господарська будівля: механічний склад на плані М 1:500 значиться як «механічний склад».

Після укладення угод від 22 березня 2001 року будівля механічного складу та пожежний резервуар, що розміщувались на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність позивача.

Позивач стверджує, що не укладала будь-яких правочинів стосовно вищевказаних об`єктів нерухомого майна, змістом яких був перехід права власності на вказані об`єкти.

З часом у позивача виникла необхідність реєстрації права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна. Позивачем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на такі об`єкти нерухомого майна вже зареєстровані за ОСОБА_6 30 грудня 2013 року. При цьому такі об`єкти нерухомого майна значаться як склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»). Як підставу виникнення права власності вказано рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року по справі №569/17994/13-ц. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у вересні 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, за яким право власності на склад балонів (літ. «2А-1») загальною площею 5,2 кв.м. перейшло до ОСОБА_6 . При цьому договір купівлі-продажу не зберігся та не був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У рішенні суду також вказано, що ОСОБА_9 подав заяву про визнання позову. З метою встановлення обставин переходу права власності до третіх осіб без відома позивача, 28 квітня 2020 року адвокатом Оспановим Р.О. на адресу Рівненського міського суду Рівненської області надіслано адвокатський запит щодо надання відомостей по справі №569/17994/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності. У відповідь на вказаний адвокатський запит Рівненським міським судом було повідомлено, що за єдиним унікальним номером 569/17994/13-ц зареєстровано іншу судову справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про виділення частки із квартири, що є у спільній частковій власності. Позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності до Рівненського міського суду Рівненської області не надходила, а відтак і відповідне рішення про визнання за ОСОБА_6 права власності на виробничий будинок - склад балонів (літ. «2А-1») загальною площею 5,2 кв.м. судом не ухвалювалось.

З вищенаведеного вбачається, що відчуження нерухомого майна - складу балонів відбулось неправомірно, адже право власності не об`єкти нерухомого майна належали позивачу, остання такі об`єкти не відчужувала, тобто між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не могло бути укладено будь-яких правочинів стосовно розпорядження вказаним майном, та не могло існувати жодних судових проваджень, що могли б призвести до зміни власника спірного майна, а перереєстрація майна позивача та прийняття державним реєстратором Бенедищук І.В. спірного рішення про державну реєстрацію прав та внесення нею спірного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбулося всупереч вимогам чинного законодавства - на підставі не існуючого рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року у справі №569/17994/13-ц, тобто на підставі підроблених документів.

Зважаючи на такі обставини, ОСОБА_4 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. № 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати запис №4175676 від 30 грудня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. По справі №569/13244/21 Рівненським міським судом Рівненської області 20 грудня 2021 року постановлено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково - судом скасовано рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. № 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 24 листопада 2022 року Рівненським апеляційним судом винесено постанову, якою рішення залишено без змін.

В подальшому, позивачем встановлено, що 11 січня 2022 року ОСОБА_6 відчужив на користь ОСОБА_3 нерухоме майно - склад балонів з спорудою літ. «2А-І» на підставі договору дарування №67 від 11 січня 2022 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. У вказаному договорі дарування зазначено, що дарувальнику ОСОБА_6 згадане нерухоме майно належить на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року по справі №569/17994/13-ц. Крім того, пункти 8-10 договору дарування вказують, що дарувальник ОСОБА_6 стверджує, що склад балонів зі спорудою, яка дарується, не перебуває у спорі та на нього відсутні права третіх осіб. Таким чином, вбачається, що єдиним правовстановлюючим документом, який був наявний у ОСОБА_6 на підтвердження набуття права власності на спірне майно, було судове рішення, яке, як відомо, судом не виносилось. Вказане свідчить, що ОСОБА_6 права власності на майно - склад балонів з спорудою літ «2А-І» не набувалось. Окрім того, ОСОБА_6 було приховано ту обставину, що на час укладення договору дарування, він був відповідачем у справі №569/13244/21, в межах якої представництво його інтересів здійснював адвокат, що свідчить, що ОСОБА_6 було достеменно відомо про спір стосовно майна, що він передавав у дар своїй матері - ОСОБА_3 , а отже і про права третіх осіб на таке майно, адже в межах згаданої справи позивач надавала документи, що свідчать про набуття нею права власності на майно. Крім того, зважаючи, що такий договір дарування був укладений після винесення рішення по справі №569/13244/21 та отримання його представником ОСОБА_6 , позивач вважає, що метою оскаржуваного договору було ускладнення позивачу можливості здійснити державну реєстрацію права власності за наявними у неї правовстановлюючими документами на майно, та, відповідно, неправомірне виведення цього майна із власності позивача, що позбавило останню можливості ним вільно розпоряджатись.

При посвідченні договору дарування від 11 січня 2022 року приватним нотаріусом Онофрейчук С.Й. не було здійснено перевірку правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності дарувальника ОСОБА_6 на майно. І, зважаючи, що судового рішення, яке було подано нотаріусу на підтвердження права власності на майно, судом не виносилось, а отже не існує, а інших правовстановлюючих документів ОСОБА_6 не було подано, право власності ОСОБА_6 на склад балонів зі спорудою (літ. «2А-1») не підтверджується жодними доказами, отже договір дарування від 11 січня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за №67, є недійсним.

Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62792144 від 11 січня 2022 року, та проведено державну реєстрацію права власності на склад балонів з спорудою (літ. «2А-1») за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування від 11 січня 2022 року №67, який суперечить вимогам закону і не міг бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Такі дії та рішення нотаріуса вчинені всупереч закону та порушують законні права та інтереси позивача, як власника майна.

В подальшому ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу №90 від 28 січня 2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською O.A., згаданий об`єкт нерухомого майна було відчужено на користь ОСОБА_5 . Відповідно, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №63127029 від 28 січня 2022 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на склад балонів з спорудою (літ. «2А-1») за ОСОБА_5 . Проте, як зазначено вище, договір дарування, який був підставою для переходу права власності на майно до ОСОБА_3 є недійсним, а отже остання не набула права власності на майно та не мала права ним розпоряджатись шляхом укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу. Оскільки ОСОБА_6 набув право власності на склад балонів з спорудою літ. «2А-1» у спосіб, не передбачений діючим законодавством, тому він та наступні набувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не були власниками майна і не мали законних прав розпоряджатися ним.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_6 не був власником спірного майна, а тому не міг відчужити таке майно за договором дарування ОСОБА_3 , яка, у свою чергу, не могла відчужити склад балонів з спорудою літ. «2А-1» ОСОБА_5 , а наразі склад балонів з спорудою (літ. «2А-1») зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_5 , то належним способом захисту прав позивача, як дійсного власника майна, є витребування у ОСОБА_5 складу балонів з спорудою (літ. «2А-1») на користь ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому вказав, що спори у справі №569/13244/21 і у цій справі створені штучно із використанням позивача та штучно створених документів, як доказів набуття виникнення права власності позивача на нібито набуте нею у 2001 році майно, із аксіомним посиланням на тотожність майна, як набутого у 2001 році, та спірного, із безпідставним посиланням на наявність у позивача права власності на спірне майно, порушення такого її права ОСОБА_6 а також відповідачем, як особою, що незаконно володіє спірним майном, із безпідставним зверненням до суду про захист відсутнього та не порушеного її права власності на спірне майно.

Відсутність факту набуття права власності позивача на спірне майно як на об`єкт нерухомого майна заперечується відповідачем та третіми особами, оскільки надані позивачем документи не підтверджують факт набуття нею у власність нерухомого майна, так як «будівля механічного складу» у Переліку майна ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» не значилась, а поняття «механічний склад» не існує взагалі, а «будівля пожежного резервуару» у Переліку майна ЗАТ також не значиться, значиться лише «пожежний резервуар», який є ємкістю, а не будівлею, а тому не є та не може бути об`єктом нерухомого майна.

Надані позивачем документи не можуть вважатись правовстановлюючими, тобто такими, що підтверджують право власності на «будівлі» як нерухоме майно у попередніх їх володільців та перехід такого права до позивача, оскільки є витягами з інших документів, які не підтверджують факт фізичної наявності такого майна та права на нього у попередніх його володільців - у ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» та у ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», а, отже, і перехід такого права до позивача. Чинне у 2001 році законодавство дійсно не передбачало умовою виникнення права власності у набувача його державну реєстрацію, однак вимагало спеціальної (нотаріальної або біржової) форми договору про перехід права власності на об`єкти нерухомого майна від юридичної до фізичної особи, а також виділення та державної реєстрації нерухомого майна для його відчуження, яка разом із актом приймання-передачі нерухомого майна засвідчувала факт переходу права на майно від однієї особи до іншої.

Відсутніми є докази, що слугували б підставою для висновку про тотожність майна, як набутого позивачем у 2001 році, та майна, яке вона хоче витребувати від відповідача, бо відсутні технічні характеристики майна, як придбаного позивачем у 2001 році, що співпадали б із технічною характеристикою спірного майна.

Відсутність набуття та виникнення права власності позивача на будь-яке нерухоме майно у 2001 році, нетотожність заявленого нею майна із спірним, свідчить про відсутність права власності позивача на спірне майно, про відсутність порушення її права на спірне майно, що є самостійною та достатньою підставою для відмови судом у задоволенні її позову.

Представник позивача ОСОБА_1 подала письмові пояснення, в яких вказала, що до позовної заяви позивачем було долучено копії угод, укладених між позивачем та ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів», за якими до позивача перейшло право власності на механічний склад та будівлю пожежного резервуару, а також долучено акти прийому-передачі такого майна із додатками, на яких позначено розміщення такого майна серед інших прилеглих будівель. Такі документи не є витягами, як це вказує адвокат Твердий М.К. у відзиві на позов. Також хибними є його посилання на те, що всі правочини щодо переходу права власності на майно вимагали спеціальної форми вчинення (нотаріальної чи біржової), адже такі вимоги ставились лише до певних договорів, як от купівля-продаж житлового будинку, дарування, довічного утримання. Угоди, укладені між позивачем та ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів», стосувались об`єктів нежитлової забудови, в законодавстві, яке регулювало правовідносини на момент укладення такого договору, відсутня вказівка на необхідність нотаріального посвідчення такого роду правочинів. Окрім того, адвокат Твердий М.К. вказує на відсутність доказів, що слугували б підставою для висновку про тотожність майна, належного позивачу та відповідачу, одночасно не надаючи жодних документів на підтвердження такого висновку.

Позивачем з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме з електронної реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 01 отримано копію технічного паспорта на склад балонів з спорудою за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ПП «Техноком» 10 травня 2018 року за №380 на замовлення ОСОБА_6 . Якщо порівняти дані такого технічного паспорту з додатками до актів прийому-передачі, то можна встановити, що механічний склад і будівля пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які передані позивачу, згідно місця розташування і загальної характеристики сукупності властивостей, є складом балонів з спорудою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровані за відповідачем. Вказане підтверджує, що позивач є власником майна, яке наразі зареєстроване за відповідачем, а та обставина, що у технічному паспорті значиться інша назва майна - жодним чином не впливає на можливість встановлення вищеописаних обставин та надання їм оцінки.

Крім того, предметом договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року є купівля складу балонів площею 6 кв.м. У договорі не зазначено про складову такого майна як споруда площею 67,2 кв.м. Якщо дослідити інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що споруду було штучно введено до складу об`єкту нерухомого майна (складу балонів) шляхом проведення технічної інвентаризації у 2018 році та шляхом долучення технічного паспорта в якості правової підстави внесення змін до державної реєстрації права власності. Як відомо, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, на підставі якого можна ввести в склад об`єкта нерухомого майна його складові частини, такими документами є правочин, до прикладу договір, що свідчить про набуття права власності на таке майно, документи, що свідчать про початок на закінчення проведення будівництва та введення об`єкту до експлуатації тощо. Тобто такий договір не підтверджує набуття права власності ОСОБА_6 у 2013 році на споруду, що є складовою складу балонів.

Також, з копії договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року вбачається, що договір має просту письмову форму, тобто не посвідчений нотаріально, відтак він є нікчемним, а отже не створює правових наслідків для сторін. Відповідно, такий договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року та супутні документи - акт приймання-передачі, видаткові накладна та квитанція не можуть слугувати доказами наявності права власності у ОСОБА_6 . Дані обставини свідчать про незаконність реєстрації права власності на склад балонів з спорудою за ОСОБА_6 та незаконність подальшого відчуження такого майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала з підстав у ньому наведених. Також вказала, що в Акті прийому-передачі майна від ВАТ «РЗБН» до ЗАТ «РЗПТ» є інформація про резервуар пожежний, а з плану розміщення будівель вбачається, що біля цього резервуару є механічний склад і це відповідає технічному паспорту та доданим угодам. Будівля механічного складу і будівля пожежного резервуару є ідентичними складу балонів зі спорудою. Також зауважила, що Акт прийому-передачі датований 2000 роком, в той час як позивач набула права власності на спірне майно у 2001 році, тобто впродовж року ЗАТ «РЗПТ» могло набути або побудувати спірне майно. При цьому законодавством не передбачені строки реєстрації такого майна.

Представник відповідача ОСОБА_5 та третіх ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та вказав, що справа щодо спірного майна розглядається судами вдруге. За наслідками розгляду касаційної скарги постановою Верховного Суду від 16 серпня 2023 у справі №569/13244/21 у задоволенні позову позивачу відмовлено через неправильне обрання нею належного та ефективного способу звернення до суду, однак із правовим обґрунтуванням, що із позовом про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння може звернутись лише власник спірного майна, у зв`язку із чим аксіомний висновок суду, що позивач є власником спірного майна, не є преюдиційним і підлягав доведенню у цій справі.

На підтвердження набуття та виникнення права власності позивача на спірне майно, яке є об`єктом нерухомості, вона надала суду витяги із документів, які не є правовстановлюючими і не є належними, допустимими та достовірними доказами. Відсутність оригіналів документів, витяги із яких долучені позивачем до матеріалів справи, позбавляє учасників спору можливості перевірити їх достовірність.

Крім того, відсутнє порушене право позивача, оскільки «будівля механічного складу» у Переліку майна ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» не значилась взагалі (неіснуючою є і її назва: «механічний склад), «будівля пожежного резервуару» відсутня у Переліку майна ЗАТ також, бо у Переліку значиться «пожежний резервуар», який будівлею, а, значить, і об`єктом нерухомого майна, не є (є ємкістю). Відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували факт переходу права власності на «будівлі» механічного складу та пожежного резервуару від ЗАТ до позивача, а договори позики, що підтверджували б виникнення зобов`язань ЗАТ перед позивачем не надані взагалі. Рішення зборів акціонерів ЗАТ про погашення заборгованості із позики майном, Акти приймання-передачі майна та інші надані «документи» підписані керівником ЗАТ ОСОБА_12 - чоловіком позивача. Відсутні технічні характеристики будівель, що підтверджували б тотожність майна, як набутого позивачем у 2001 році та майна, зазначеного у рішення державного реєстратора від 08 січня 2014 року. Сукупність цих обставин не підтверджує ні факту набуття та виникнення у позивача права власності на спірне майно, ні того факту, що майно, на яке вона посилається як на власне, є спірним майном. Факт відсутності порушеного права є першою та безумовною підставою для відмови судом у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову та вказала, що вона як акціонер ВАТ «РЗБН» стверджує, що голова правління ЗАТ «РЗПТ» ОСОБА_13 зловживав своїм службовим становищем і привласнював майно в інтересах сім`ї.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як слідує з копії матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 , 31 березня 1994 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області видано свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу Рівненського заводу безалкогольних напоїв, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в першій Рівненській державній нотаріальній конторі 27 грудня 1993 року за №1-8008, зареєстрованого наказом директора Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів від 07 лютого 1994 року за реєстраційним номером №38, а також акту передачі майна від 31 березня 1994 року.

16 жовтня 1997 року між Фондом Державного майна України по Рівненській області та Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод безалкогольних напоїв» в особі Голови Правління Самсонюка А.С. складено Додаткову угоду по індивідуалізації об`єктів нерухомого майна, переданих у власність, відповідно якої згідно п.1 пп.1.1 Договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого 25 грудня 1993 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-8008 та зареєстрованого в Фонді державно-комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів в р. за № 38, Фонд державного майна України по Рівненській області продав, а ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» купило державне майно цілісного майнового комплексу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В Договорі купівлі-продажу Державного майна не було вказано, які об`єкти нерухомого майна входять до складу майнового комплексу, що не дає можливості зареєструвати об`єкт нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації, тому цією угодою слід рахувати, що у власність ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» згідно з відомістю розрахунку відновної вартості будівель і споруд станом на 01 грудня 1993 року (додаток № 3 до договору купівлі-продажу державного майна від 26 грудня 1993 року), перейшли перераховані в відомості об`єкти нерухомого майна.

Згідно Статуту Закритого акціонерного товариства «Рівненський завод продовольчих товарів», який затверджено установчими зборами Закритого акціонерного товариства «Рівненський завод продовольчих товарів» від 20 квітня 2000 року, та зареєстровано розпорядженням міського голови м. Рівне №909р від 26 квітня 2000 року, ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» до статутного фонду ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» передало ряд майна, зокрема резервуар пожежний (пп. 31 п. 5.2).

Згідно Акта прийомки-передачі від 10 травня 2000 року ВАТ «РЗБН» передав, а ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» прийняв у відповідності до установчого договору від 20 квітня 2000 року до статутного фонду ряд майна, зокрема резервуар пожежний (п. 31).

Розпорядженням міського голови міста Рівне від 12 жовтня 2000 року №2250-р «Про оформлення права власності на будівлі по АДРЕСА_1 та будівлю гаража по АДРЕСА_2 » оформлено право колективної власності на будівлі (в кількості одинадцять) по АДРЕСА_1 та будівлю гаража по АДРЕСА_2 за Закритим акціонерним товариством «Рівненський завод продовольчих товарів».

13 жовтня 2000 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації видано Свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам, згідно якого будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належать Закритому акціонерному товариству «Рівненський завод продовольчих товарів» на праві колективної власності.

В матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 міститься також Схематичний план М 1:1500, де зображено резервуар пожежний разом з складом.

З виписки з протоколу загальних зборів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року вбачається, що прийнято рішення про дозвіл погасити заборгованість кредитору ПП ОСОБА_4 в сумі 15 640 грн. майном, що належить ЗАТ «РЗПТ», за її згодою по договірних цінах. Перелік майна, що передається у власність згідно угоди від 22 березня 2001 року затверджено.

22 березня 2001 року укладено угоду між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та позичкодавцем ОСОБА_4 про погашення заборгованості по угоді позики №5 від 19 березня 2001 року на суму 1 500 грн. 00 коп., відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, згідно якої сторони дійшли згоди, що за умов неможливості повернення позики по вині ЗАТ «Рівненській завод продтоварів»: велика кредиторська заборгованість та платіжна неспроможність, позичкодавець ОСОБА_4 за її згодою, отримує в рахунок погашення заборгованості у приватну власність, погоджений перелік майна: будівлю пожежного резервуару, договірна ціна 1 500 грн. 00 коп. ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» зобов`язується до 23 березня 2001 року оформити та передати ОСОБА_4 всі необхідні юридичні та фінансові документи, що підтверджують правомірність даної угоди.

Як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року даним актом ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» відповідно до зобов`язань по угоді № 5 від 19 березня 2001 року передає, а ОСОБА_4 приймає у приватну власність об`єкт нерухомого майна: пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомості відповідно до п. 31 акта прийому-передачі майна від ВАТ «РЗБН» до ЗАТ «РЗПТ» датованим 10 травня 2000 року в м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 17). На плані дислокації від 1991 року ВАТ «РЗБН», як схематичних план виданий Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, пожежний резервуар позначений «бет.пож.резервуар». Пожежний резервуар знаходиться в непридатному для експлуатації стані і потребує капітального ремонту. До вказаного акта долучено додаток №1 у вигляді схематичного плану, де зображений резервуар пожежний.

22 березня 2001 року укладено угоду між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та позичкодавцем ОСОБА_4 про погашення заборгованості по угоді позики №6 від 20 березня 2001 року на суму 840 грн. 00 коп., відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, згідно якої сторони дійшли згоди, що за умов неможливості повернення позики по вині ЗАТ «Рівненській завод продтоварів»: велика кредиторська заборгованість та платіжна неспроможність, позичкодавець ОСОБА_4 за її згодою, отримує в рахунок погашення заборгованості у приватну власність, погоджений перелік майна: будівлю механічного складу, договірна ціна 840 грн. 00 коп. ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» зобов`язується до 23 березня 2001 року оформити та передати ОСОБА_4 всі необхідні юридичні та фінансові документи, що підтверджують правомірність даної угоди.

Як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року даним актом ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» відповідно до зобов`язань по угоді № 6 від 20 березня 2001 року передає, а ОСОБА_4 приймає у приватну власність господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На плані М 1:500 АДРЕСА_1 показано як «механічний склад» - додаток 2. Стан будівлі - задовільний, потребує ремонту. До вказаного акта долучено додаток №2 у вигляді схематичного плану, де зображений механічний склад.

08 січня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Бенедищук І.В. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю, склад балонів, літ. «2А-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 та відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

31 травня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Ящук І.В. прийнято рішення внести зміни до запису про право власності за номер 4175676 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року слідує, що 30 грудня 2013 року за ОСОБА_6 було зареєстровано право приватної власності на будівлю, склад балонів, зі зміною 31 травня 2018 року на склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі складовою частиною об`єкта нерухомого майна, спорудою, 2а1, загальною площею 67,2 кв.м. Підставою для державної реєстрації вказано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц та технічний паспорт, виданий ПП «Техноком» від 10 травня 2018 року. До матеріалів справи також додано технічний паспорт на склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 , виготовлений ПП «Техноком» станом на 10 травня 2018 року.

Як вбачається з відповіді Рівненського міського суду Рівненської області №5/99/20-вих від 18 травня 2020 року на запит від 29 квітня 2020 року повідомлено, що за даними автоматизованої системи документообігу суду за єдиним унікальним номером 569/17994/13-ц зареєстровано судову справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про виділення частки із квартири, що є спільній частковій власності. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Куцоконя Ю.П. від 31 жовтня 2013 року позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_10 . Позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності до Рівненського міського суду Рівненської області не надходила, а відтак і відповідне рішення судом не ухвалювалося.

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_6 , Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просила скасувати рішення Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. № 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати запис № 4175676 від 30 грудня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року в справі №569/13244/21 позов ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на Склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням усіх речових прав ОСОБА_6 щодо Складу балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено, в задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_6 ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В цей же час, 11 січня 2022 року між ОСОБА_6 , як дарувальником, та ОСОБА_3 , як обдарованою, укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрований в реєстрі за №67, згідно якого ОСОБА_6 передав безоплатно у власність своїй матері ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме будівлю, склад балонів з спорудою, літ. «2А-І», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі також вказано, що зазначена будівля належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року, справа № 569/17994/13-ц, і дарувальник гарантує, що вказану будівлю, склад балонів з спорудою, яка дарується, до цього часу нікому іншому не продано, не подаровано, у спорі та під забороною вона не перебуває, на неї відсутні права у третіх осіб.

11 січня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю з реєстраційним номером 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3

11 січня 2022 року право власності ОСОБА_3 на склад балонів з спорудою, літ. «2А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року.

В подальшому, 28 січня 2022 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_5 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу будівлі, склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А., зареєстрований в реєстрі за №99, згідно якого продавець продала та передала у власність, а покупець придбав та прийняв у власність будівлі, склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і зобов`язався оплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Купівлю-продаж зазначеного майна здійснено за 110 225 грн., які продавець отримав від покупця до підписання даного договору. Також, у договорі вказано, що продавець свідчить, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення, зокрема до укладення цього договору нерухомість у спорі не перебуває, правами третіх осіб як в Україні, так і за її межами не обтяжена, щодо нерухомості відсутні судові спори, внаслідок продажу нерухомості не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

28 січня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю з реєстраційним номером 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5

28 січня 2022 року право власності ОСОБА_5 на склад балонів з спорудою, літ. «2А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року.

25 листопада 2022 року Рівненським апеляційним судом прийнято постанову в справі №569/13244/21, згідно якої рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року в справі №569/13244/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113035736) рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року скасовано й ухвалено нове рішення, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора. В постанові вказано, що позовна вимога ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_6 не є належним (ефективним) способом захисту її прав у цих спірних правовідносинах. Належним (ефективним) способом захисту є речово-правовий, а саме, витребування майна (відповідного) з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у позові.

Також, представником відповідача та третіх осіб ОСОБА_2 було надано: Договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купив склад балонів площею 6 метрів кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Акт передачі та приймання складу балонів по АДРЕСА_1 від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_6 прийняв 17 жовтня 2013 року склад балонів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в приватне володіння; Видаткову накладну №120 від 17 жовтня 2013 року на склад балонів в сумі 1 000 грн.; Квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 17 жовтня 2013 року про сплату ОСОБА_6 ПП ОСОБА_9 за склад балонів згідно договору 1 000 грн. 00 коп.

Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних відносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Повинні укладатись у письмовій формі:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають (ч. 1, 2 ст. 44 ЦК УРСР).

Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

В передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення (ст. 154 ЦК УРСР).

В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Таким чином, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, ЦК УРСР не було передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення договору щодо відчуження нежитлового нерухомого майна.

Згідно ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Як встановлено судом, ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» до статутного фонду ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» передав ряд майна, зокрема резервуар пожежний, який знаходиться по АДРЕСА_1 , в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 міститься також Схематичний план М 1:1500, де зображено резервуар пожежний разом з складом.

Згідно угоди, укладеної між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та ОСОБА_4 22 березня 2001 року, остання отримує у приватну власність будівлю механічного складу і як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року ОСОБА_4 передано у приватну власність господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно угоди, укладеної між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та ОСОБА_4 22 березня 2001 року, остання отримує у приватну власність будівлю пожежного резервуару і як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року ОСОБА_4 передано у приватну власність пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З Схематичного плану М 1:1500, який приєднаний до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 , додатку №2 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року (план М 1:1500 АДРЕСА_1 ), додатку №1 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року, технічного паспорта на склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 , виготовленого ПП «Техноком» станом на 10 травня 2018 року, судом встановлено, що механічний склад і будівля пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які передані ОСОБА_4 , згідно місця розташування і загальної характеристики сукупності властивостей, є складом балонів з спорудою по АДРЕСА_1 , право власності на які були зареєстровані за ОСОБА_6 , потім - ОСОБА_3 , а на час розгляду справи за ОСОБА_5 .

З огляду на вищевказані норми та обставини справи висновується, що позивач набула у визначений законом спосіб та порядок право власності на механічний склад і будівлю пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які були в подальшому зареєстровані за ОСОБА_6 , потім - ОСОБА_3 , а на час розгляду справи за ОСОБА_5 як склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 .

Доводи представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_2 про те, що надані позивачем документи не можуть вважатись правовстановлюючими, оскільки є витягами з інших документів і чинне у 2001 році законодавство дійсно не передбачало умовою виникнення права власності у набувача його державну реєстрацію, однак вимагало спеціальної (нотаріальної або біржової) форми договору про перехід права власності на об`єкти нерухомого майна від юридичної до фізичної особи, а також виділення та державної реєстрації нерухомого майна для його відчуження, яка разом із актом приймання-передачі нерухомого майна засвідчувала факт переходу права на майно від однієї особи до іншої на увагу не заслуговують, оскільки позивачем надано разом з позовною заявою до суду копії, а в судовому засідання надані для огляду оригінали, повних текстів угод, укладених між позивачем та ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», та актів прийому-передачі від 22 березня 2001 року. І як зазначено вище, чинним на час укладення вказаних угод законодавством не було передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення договору щодо відчуження нежитлового нерухомого майна, а обов`язковому нотаріальному посвідченню, підлягали, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини, дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Стаття 182 ЦК України встановлює державну реєстрацію прав на нерухомість, в якій зазначається про те, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_6 були врегульовані Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_6 , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

На підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, в редакції на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_6 , під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 92 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно.

Як встановлено судом, первісною підставою для державної реєстрації права власності на будівлю, склад балонів, літ. «2А-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 було рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц.

З відповіді Рівненського міського суду Рівненської області №5/99/20-вих від 18 травня 2020 року на запит від 29 квітня 2020 року слідує, що за єдиним унікальним номером 569/17994/13-ц зареєстровано судову справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про виділення частки із квартири, що є спільній частковій власності. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Куцоконя Ю.П. від 31 жовтня 2013 року позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_10 . Позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності до Рівненського міського суду Рівненької області не надходила, а відтак і відповідне рішення судом не ухвалювалося.

Приймаючи до уваги той факт, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9743396 від 08 січня 2014 року прийняте саме на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц, яке згідно з наявними у справі письмовими доказами, Рівненським міським судом Рівненської області не ухвалювалося, відповідно суд доходить висновку, що таке право ОСОБА_6 не набувалося, в тому числі і на складову частину об`єкта нерухомого майна, споруду, 2а1, загальною площею 67,2 кв.м., зміни про яку внесені 31 травня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Ящук І.В. до запису про право власності за номером 4175676 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, на підставі технічного паспорта, виданого ПП «Техноком» від 10 травня 2018 року.

При цьому, представником відповідача та третіх осіб ОСОБА_2 до матеріалів справи було надано: Договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купив склад балонів площею 6 метрів кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Акт передачі та приймання складу балонів по АДРЕСА_1 від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_6 прийняв 17 жовтня 2013 року склад балонів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в приватне володіння; Видаткову накладну №120 від 17 жовтня 2013 року на склад балонів в сумі 1 000 грн.; Квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 17 жовтня 2013 року про сплату ОСОБА_6 ПП ОСОБА_9 за склад балонів згідно договору 1 000 грн. 00 коп., однак суд зауважує, що реєстрація права власності за ОСОБА_6 була здійснена не на підставі вказаних документів, а на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц.

Крім того, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року між ПП ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, оскільки під час укладення між ПП ОСОБА_9 та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року не було дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, відтак суд доходить висновку про нікчемність такого договору.

В подальшому, як встановлено судом, набувши незаконно, без належних правових підстав та поза волею власника ОСОБА_4 право власності на склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 11 січня 2022 року ОСОБА_6 передає безоплатно у власність своїй матері ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрованого в реєстрі за №67, вказане майно, а остання, в свою чергу, 28 січня 2022 року за договором купівлі-продажу будівлі, склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А., зареєстрованим в реєстрі за №99, відчужує спірне майно ОСОБА_5 , в зв`язку чим ОСОБА_4 просить суд витребувати із незаконного володіння відповідача спірне майно.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може застосувати невстановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц).

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики ЄСПЛ (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи заявлені відповідні позовні вимоги у справі.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

У постанові від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав.

Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Із позовної заяви ОСОБА_4 слідує, що спір, який виник між нею та ОСОБА_5 , стосується права власності на склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що є власником цього майна, однак на підставі рішення державного реєстратора, вчиненого згідно неіснуючого судового рішення, договорів дарування та купівлі-продажу право власності на спірне майно безпідставно зареєстроване за відповідачем. Разом із цим, позивач та відповідач не перебувають у договірних відносинах, за яких відповідач міг набути у власність спірне майно. Позивач вказує, що спірне нерухоме майно вибуло з її власності та набуте у власність відповідачем поза її волею та без належних правових підстав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 використала речово-правові способи захисту порушеного права власності на відповідне нерухоме майно, зокрема, заявила вимоги про витребування цього майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), що є належним (ефективним) способом захисту її прав у цих спірних правовідносинах.

Відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права йог відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними

Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального права та норм матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, яким чином спірне майно вибуло з володіння позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Судом встановлено, що спірне майно - склад балонів з спорудою по АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника ОСОБА_4 поза її волею, на підставі рішення суду про визнання права власності, яке судом не ухвалювалося, а укладення наступних правочинів щодо розпорядження майна, надають підстави для застосування статті 388 ЦК України, відтак слід витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 склад балонів із спорудою (літ. «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Таким чином, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути понесені позивачем витрати у вигляді судового збору, в розмірі 13 420 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, ОСОБА_7 , про витребування із незаконного володіння нерухомого майна задовольнити.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 склад балонів із спорудою (літ. «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, місцезнаходження: вул. Міцкевича, буд. 34/75, м. Рівне.

Третя особа - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковська Олександра Андріївна, місцезнаходження: вул. Чорновола, буд. 12А/25, м. Рівне.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2023 року.

Суддя О.О. Першко