ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7750/23 Справа № 211/2109/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/2109/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Сарат Н.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування якого зазначив, що 19.01.2023 приблизно о 17год. 30хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skоda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому, нерівнозначному перехресті вул.Водоп`янова та вул.Симонова в Довгинцівському районі м.Кривий Ріг, при русі по другорядній дорозі, допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП тілесні ушкодження отримали пасажирка ОСОБА_3 та водій ОСОБА_1 , обидва транспортні засоби отримали значні механічні ушкодження.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу, у справі №211/636/23 від 07.02.2023 судом встановлено факт порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.1.5,2.3(б,д), 16.11 ПДР України та звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою ОСОБА_3 .

В результаті ДТП автомобіль «NissanQashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , зазнав значних механічних пошкоджень. Відповідно до висновку №87/23судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку від 31 травня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «NissanQashqai» реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , в результаті дорожньо транспортної пригоди станом на день ДТП 19.01.2023р.,складає: 393081,19 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника «Skоda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в СК «ІNGО», яке виплатило позивачу кошти в розмірі 158 450,00 грн., що відповідає ліміту відповідальності, в зв`язку з чим претензії позивача до СК відсутні.

Таким чином, майнова шкода завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 234771,39 грн. (393081,19 грн. - 158450,00 грн. + 140,20 грн. Витрати на купівлю ліків = 234771,39 грн.)

В результаті ДТП водій ОСОБА_1 згідно висновку №123 Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи від 26.01.2023, винесеного на підставі постанови слідчого, отримав легкі тілесні ушкодження. Згідно медичної довідки №008 від 03.02.2023 Позивач з забоями та больовим синдромом знаходився на амбулаторному лікуванні з 23.01.2023 по 27.01.2023 (МВТН з 19.01.2023 по 27.01.2023). Моральна шкода завдана позивачу полягає в душевних стражданнях, які він протерпів в зв`язку з: противоправною поведінкою ОСОБА_2 завданою значними пошкодженнями керованого автомобіля; стражданнями від отримання тілесних ушкоджень, яку він оцінює в 10050 грн. Крім того, позивачем понесені судові витрати, а саме: 2545,72 грн. судовий збір за позовну вимогу майнового характеру; 50,91 грн. комісія банку; 2684,00 грн. судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди; 53,68 грн. комісія банку; 972 грн. діагностику після ДТП; 5000 грн. за транспортно-товарознавче дослідження автомобіля; 3 грн. комісія банку; 428,38 грн. поштові послуги за відправку листів відповідачу; 4000 грн. оплата професійної правничої допомоги; 20,10 грн. комісія банку; 2500 грн. оплата судової транспортно-товарознавчої експертизи, 25,99 грн. оплата послуг Укрпошта за відправку відповідачу судової транспортно-товарознавчої експертизи, що разом становить 18283 грн. 78 коп., які просить стягнути на свою користь.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 234771 грн. 39 коп., та моральну шкоду в розмірі 7000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 18283 грн. 78 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було з`ясовано причини суттєвого розходження вартості матеріального збитку в проведених дослідженнях по визначенню вартості матеріального збитку. Суд обмежив право стороні відповідача довести свою позицію щодо невірно встановлених висновків експерта щодо вартості матеріального збитку, відмовивши у розгляді справи в загальному провадженні з викликом сторін.

Позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, а в підтвердження дійсного психоемоційного стану не надано висновків експертів.

Крім того скаржник вважає, що судом безпідставно стягнуто з відповідача витрати за визначення об`єму часу та вартості послуг з ремонту у ТОВ «АТМ Кропивницький», за висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження від 21.03.2023 року, судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, судового збору за позовну вимогу про стягнення майнової шкоди, також відсутні підстави для стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4 000 грн., до якої не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що висновки складені судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. не можуть бути тотожними з технічної точки зору, оскільки висновок судового експерта-автотоварознавця №16/23 від 21.03.2023 стосуються періоду пред`явлення позову, а висновок №87/23 від 31.05.2023 року стосується заподіяння майнової шкоди на день ДТП 19.01.2023, враховуючи, що вартість робіт була різна, то відповідно і розмір сум різний. Крім того, в матеріалах справи наявні всі належні та допустимі докази, на підставі яких, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 254 571,90 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи,

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 19.01.2023 приблизно о 17 год. 30 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Skоda Fabia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому нерівнозначному перехресті вул.Водоп`янова - вул.Симонова в Довгинцівському районі м. Кривий Ріг, при русі по другорядній дорозі, допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі. В результаті ДТП тілесні ушкодження отримали пасажирка ОСОБА_3 (середня ступень тяжкості) та водій ОСОБА_1 (легкі тілесні ушкодження), обидва транспортні засоби отримали значні механічні ушкодження.

Потановою СВ Криворіжського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. відкрито кримінальне провадження за № 0000141 від 20.01.2023р., за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу, у справі №211/636/23 від 07.02.2023 судом встановлено факт порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.1.5, 2.3 (б,д), 16.11 ПДР України та звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку №87/23судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку від 31травня 2023року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «NissanQashqai» реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в результаті дорожньо транспортної пригоди станом на день ДТП 19.01.2023р., складає: 393081,19 грн. (триста дев`яносто три тисячі вісімдесят одна гривня 19 копійок).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», СК «ІNGО» сплачено ОСОБА_1 страховий платіж у розмірі 158 450 грн., що відповідає ліміту відповідальності (а.с.73).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено розмір майнової шкоди, завданий в результаті ДТП, з урахуванням характеру завданих збитків та ступеня вини відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 7000 грн., яка буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», СК «ІNGО» сплачено ОСОБА_1 страховий платіж у розмірі 158 450 грн., що відповідає ліміту відповідальності. (а.с. 73)

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження №14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відповідно до висновку №87/23судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку від 31травня 2023року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «NissanQashqai» реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в результаті дорожньо транспортної пригоди станом на день ДТП 19.01.2023р., складає 393081,19 грн.

Таким чином, вартість заподіяного матеріального збитку з технічної точки зору власнику автомобіля «NissanQashqai» реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в результаті дорожньо транспортної пригоди станом на день ДТП 19.01.2023р. становить 234771,39 грн., (393081,19 грн. - 158450,00 грн. + 140,20 грн. = 234771,39 грн.).

З врахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 234 771,39 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було з`ясовано причини суттєвого розходження вартості матеріального збитку в проведених дослідженнях по визначенню вартості матеріального збитку, колегія суддів не приймає, оскільки апелянтом не доведено, з наданням належних та допустимих доказів, факту завищення у висновку експерта автотоварознавця №87/23 вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.

Апеляційний суд враховує, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає, зокрема у порушенні права власності, тобто у порушенні права позивача як власника, відповідно до ст.317 ЦК України, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, та яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, зокрема: в тому, що позивач перебував в стресовому стані після значного пошкодження свого автомобіля внаслідок ДТП, а також в тому, що позивач був позбавлений можливості експлуатувати свій автомобіль, був змушений думати про його ремонт, користуватись транспортними послугами знайомих та таксі, витрачати час на оформлення відповідних документів, чим був порушений звичний для нього спосіб життя.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 7 000 грн. є цілком достатнім та справедливим, зважаючи на встановлені обставини справи та на глибину душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди та з настанням в зв`язку з цим негативних наслідків.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, колегія суддів також не може прийняти, оскільки в матеріалах справи знаходиться висновок експерта №123 від 26.01.2023 року про спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що вже призвело до моральних страждань позивача, як інші, доведені позивачем обставин и заподіяння йому моральної шкоди.

Не є підставою для скасування рішення суду довод апеляційної скарги про те, що суд відмовив у розгляді справи в загальному провадженні з викликом сторін, оскільки матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції розглянув справу у спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін, що не позбавляло відповідача права заявляти клопотання та подавати докази (а.с.116).

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4 000 грн., з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, і вказана судова практика є незмінною.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Як вбачається з матеріалів справи, що 02 лютого 2023 року між адвокатом Цепелевим Ю.М. та Федоренко В.Г. укладено Договір про надання юридичних послуг, згідно умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надати всебічну юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с.83).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції заявником подані: договір №89 про надання юридичних послуг від 02.02.2023 року, ордер, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Акт виконаних робіт від 03.04.2023 року, платідна інструкція про сплату ОСОБА_1 4000 грн..

Відповідно до Акту виконаних робіт від 03.04.2023 року адвокат Цепелев Ю.М. надав клієнту наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи - 0,5годин, усна консультація після вивчення усіх документів цивільного позову - 0,5 год., складання позовної заяви - 2,9 год., розпечатка позову та копій, ксерокопіювання деяких аркушів документів - 0,1 год.

Розмір адвокатського гонорару за годину роботи становить 0,25 мінімальної заробітної плати на день оплати (1 година 1675 грн.) Попередньо визначена вартість адвокатських послуг становить 5025 грн., згідно договору про надання юридичних послуг, клієнтом сплачено 4 000 грн. (а.с.86, 87).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту ч.8 ст.141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року (справа №569/17386/18).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до позовної заяви подано докази про сплату послуг адвоката на суму 4000 грн., яка на думку колегії суддів відповідає принципу пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій.

Щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту ч.8 ст.141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року (справа №569/17386/18).

Таким чином, при задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на відповідача, у зв`язку з чим, на користь позивача підлягають стягненн. витрати по сплаті судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 2545,72 грн. та за вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2684, 00 грн., а разом - 5229,72 грн.

Позивач при зверненні з позовними вимогами просив стягнути судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: 2545,72 грн. судовий збір за позовну вимогу майнового характеру; 50,91 грн. комісія банку; 2684,00 грн. судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди; 53,68 грн. комісія банку; 972 грн. діагностику після ДТП; 5000 грн. за транспортно-товарознавче дослідження автомобіля; 3 грн. комісія банку; 428,38 грн. поштові послуги за відправку листів Відповідачу; 20,10 грн. комісія банку; 2500 грн. оплата судової транспортно-товарознавчої експертизи, 25,99 грн. оплата послуг Укрпошта за відправку Відповідачу судової транспортно-товарознавчої експертизи, що разом становить 18283 грн. 78 коп., всі витрати обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Водночас, заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених ними витрат на оплату комісії банку, задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не належать до судових витрат, визначених статтею 133 ЦПК України.

Відповідно до статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до рішення суду, судом першої інстанції, в якості доказу заподіяння матеріального збитку, взято висновок №87/23 судової транспортно-товарознавчої експертизи, якому надано оцінку та на підставі якого прийнято рішення суду, у зв`язку з чим колегія судді не вбачає необхідності стягнення витрат у сумі 5000 грн. за транспортно-товарознавче дослідження автомобіля.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині заслуговують на увагу, у зв`язку з чим, рішення суду в частині стягнення судових витрат в розмірі 18283, 78 грн. підлягають зміні, зі зменшенням розміру до 13156,09 грн.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року змінити в частині судових витрат стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши їх суму з 18283,78 грн. до 13156 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 09 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: