справа № 369/9796/20 головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі за позовом Громадянина Королівства ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 44 000 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 липня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, що підтверджується складеною власноручно розпискою останньої від 28 липня 2017 року. За даним договором, ОСОБА_6 взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США терміном максимально на 36 місяців. Однак, станом на момент подання даного позову борг відповідач не повернула, жодних дій щодо врегулювання даного питання не вжила.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції з огляду на надану копію розписки, встановив, що позначка «$» відповідає грошовій одиниці США - Доларам США. Однак, з боку відповідача взагалі заперечувалося отримання такої грошової суми, та наводилося те, що можливо розписка про отримання в позику була написана під обіцянку позивача надання в майбутньому в борг на проведення пологів у розмірі 44 000 грн., але знову ж грошей відповідач ніяких не отримувала. Крім того, під час вагітності відповідач себе тяжко почувала (консультативний медичний висновок додається) та вона погано пам`ятає при яких обставинах взагалі могла підписувати зазначений представником аркуш паперу під назвою « Розписка ». При цьому, відповідач стверджує, що таких великих грошей - 44 000 доларів США вона від ОСОБА_7 не отримувала. Зі змісту аркушу паперу під назвою « Розписка » не вбачається факт отримання в борг певної грошової суми, будь-то гривні, долари США або Песо іспаномовних країн та сам текст копії документу не є чітким та зрозумілим. Таким чином, апелянт вважає, що зазначений начебто договір позики від 28 липня 2017 року не є укладеним, оскільки за ним не було передано грошей і сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а тому він не тягне за собою відповідних правових наслідків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує про те, що не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки суд першої інстанції дійшов до вірного висновку шляхом повного й усебічного з`ясування обставин, дослідженню правової природи оспорюваної розписки, прав та обов`язків сторін у даних правовідносинах позики. Судом вірно встановлено щодо іноземної валюти, яка перебуває на ринку України в грошовому обігу під позначкою «$», що це є долари США, що є загальновідомим фактом і в силу ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Доводи сторони відповідача про вплив так званих тяжких обставин внаслідок виявлення вагітності, нерозуміння значення своїх дій, під впливом так званих обставин, неспроможності ОСОБА_1 пам`ятати про обставини написання нею розписки є неправдивими та оманливими. Факт укладення 28 липня 2017 року між позивачем та відповідачем договору позики встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року у справі №361/2/18, яке не скасоване, набуло законної сили та є преюдиційним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 28 липня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 44 000 доларів США.

На підтвердження укладення договору позики позивачем у справі, надано розписку, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання відповідачкою визначених грошових сум.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 вказував про те, що 28 липня 2017 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, що підтверджується складеною власноручно розпискою останньої від 28 липня 2017 року. За даним договором, ОСОБА_1 взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США терміном максимально на 36 місяців. Однак, станом на момент подання даного позову борг відповідач не повернула, жодних дій щодо врегулювання даного питання не вжила.

Зі змісту наявної у матеріалах справи розписки від 28 липня 2017 року, вбачається, що вона не містить умов щодо сплати відсотків за користування позикою та чіткого строку повернення коштів.

Так, істотною умовою договору позики відповідно до вимог законодавства є його предмет, а саме грошові кошти, факт передачі яких чітко викладений у розписці. Отже, основна обов`язкова умова для укладення договору позики між сторонами була визначена.

Проте, відсутність у розписці виду доларів або посилання на країну їх походження не є підставою вважати договір не укладеним, оскільки в такому випадку лише маються певні прогалини (недоліки) в змісті реального договору, які суду слід встановити, а сторонам довести на підставі інших доказів в сукупності.

Аналогічний висновок зроблений Верховним судом України під час розгляду справи № 6-63цс13 в постанові від 18 вересня 2013 року, де також договір позики не містив назви та коду валюти. Водночас Верховний Суд України, задовольняючи скаргу позикодавця, дійшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Заперечуючи проти укладення договору позики, ОСОБА_1 зокрема вказувала про те, що зі змісту аркушу паперу під назвою «Розписка» не вбачається факт отримання в борг певної грошової суми, будь-то гривні, доларів США або Песо іспаномовних країн та сам текст копії документу не є чітким та зрозумілим.

При цьому, предметом договору позики від 28 липня 2017 року у даній справі є іноземна валюта, визначена в доларах, при встановлені країни походження валюти зобов`язання, суд виходить зі змісту розписки, яка містить позначення «$», який вказує на країну походження - США.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що країною походження валюти грошового зобов`язання, визначеної у розписці від 28 липня 2017 року, є саме долари США, які в дійсності становлять предмет договору позики, що не суперечить положенням статті 533 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довела жодними доказами іншу країну походження доларів, яка була вказана у виданій розписці, та не змогла спростувати представлені позивачем докази на обґрунтування позову.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 також заперечувала отримання грошової суми в розмірі 44 000 доларів США, та вказувала про те, що можливо розписка про отримання в позику була написана під обіцянку позивача надання в майбутньому в борг на проведення пологів у розмірі 44 000 грн., при цьому, ніяких коштів відповідач не отримувала. Відповідач зазначала, що під час вагітності себе тяжко почувала та вона погано пам`ятає при яких обставинах взагалі могла підписувати зазначений представником аркуш паперу під назвою « Розписка ».

Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин відповідач не надала суду будь-яких доказів. Факт укладення між сторонами договору позики встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року у справі № 361/2/18. Під час розгляду зазначеної справи судом встановлено, що 28 липня 2017 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США, які відповідач зобов`язувалася повернути позивачеві у визначений цим договором строк - максимально через 36 місяців.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 в судовому засідання пояснила, що у період з 2016 року по вересень 2017 року вона перебувала у романтичних стосунках з позивачем ОСОБА_5 , на початку червня 2017 року вона завагітніла від нього. Оскільки власного житла у неї не було та для належного забезпечення майбутнього дитини вона вирішила придбати собі квартиру, однак на придбання квартири їй не вистачало грошових коштів, тому вона звернулася до позивача ОСОБА_7 з проханням позичити їй грошові кошти, на що останній погодився.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року у справі №361/2/18 на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції є чинним та обставини встановлені під час розгляду у цій справі, а саме факт укладення договору позики на суму 44 000 доларів США, не потребують доказування у зазначеній справі.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції шляхом повного й усебічного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження правової природи оспорюваної розписки, прав та обов`язків сторін у даних правовідносинах позики дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 44 000 доларів США.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовані, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.