Провадження № 2/201/3236/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту прийняття спадщини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту прийняття спадщини.

В своєму позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була давньою знайомою матері позивачки. На момент її смерті родичів в живих у неї не залишилося, тому вона часто провідувала ОСОБА_4 , намагалася допомогти їй продуктами харчування та речами. ОСОБА_4 проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 . Вказана квартира належала їй згідно свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 1998 року, виданого державним житлово-комунальним підприємством «Південне» та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія НОМЕР_1 , зареєстровано в реєстрі за №4-3398 від 18.12.2008 року, видане П`ятою дніпропетровською нотаріальною конторою, ОСОБА_4 успадкувала частку квартири після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначає позивачка, ОСОБА_4 наголошувала, що бажає скласти заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Однак, за життя ОСОБА_4 не встигла звернутися до нотаріуса для оформлення заповіту, а позивачка на цьому не наполягала.

Після смерті ОСОБА_4 позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., яка постановою від 18.07.2023 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки пропущено строк для прийняття спадщини та не надано доказів у підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем або рішення суду, що набрало законної сили, у підтвердження факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років як спадкоємець четвертої черги, а також не надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Тому просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 07 вересня 2023 року указану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 13 вересня 2023 року було відкрито провадження у даній справі.

22 вересня 2023року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю.

29 вересня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, просила встановити факт її, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю з січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була рідною тіткою по матері однокласниці позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , з якою вона була подругами починаючи з 1964року. Оскільки ОСОБА_4 не мала дітей і проживала лише з чоловіком ОСОБА_5 , то вони були постійними бажаними гостями у сім`ї ОСОБА_7 . Після закінчення школи та інституту ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продовжували дружити і спілкуватися з ОСОБА_4 , бо ОСОБА_6 була єдиною близькою родичкою ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_6 за сімейними обставинами переїхала проживати до петербурга, то опікуватися тіткою та її чоловіком, вона доручила саме ОСОБА_2 , як близькій подрузі. Отже впродовж багатьох років вона спілкувалася та опікувалася ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після його смерті вона допомогла ОСОБА_4 поховати його та в подальшому оформити після його смерті спадщину. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 стала відлюдкуватою, не довіряла людям, навіть сусідам. Коло її спілкування було досить вузьким - ОСОБА_2 та давня приятелька з дочкою ОСОБА_1 . Впродовж з 2008року по 2015рік вона разом з ОСОБА_4 не проживала, бо мала опікуватися своїми хворими батьками, але наприкінці 2015року ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_6 і наполягала на тому, щоб остання більше уваги приділяла її тітці, бо вона потребувала допомоги та опіки, тому за згодою ОСОБА_4 позивачка на початку 2016року переселилася проживати до неї, оскільки працювала неподалік і мала можливість надавати допомогу тітці своєї подруги, яка зазначила їй на тому, що в разі її згоди опікуватися її родичкою, вона не буде претендувати, як єдина близька родичка, на спадщину після її смерті і саме позивачка зможе успадкувати ту нерухомість , яку має ОСОБА_4 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З січня 2016року до 22 січня 2022року позивачка ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4 , вела спільне господарство, опікувалась нею, лікувала, бо вона страждала хворобою серця, доглядала, сплачувала комунальні послуги. А в подальшому саме вона поховала ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 , відкрилася спадщина, що складалася з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй : частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 1998 року, виданого державним житлово-комунальним підприємством «Південне», та частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія ВМА №958582, зареєстровано в реєстрі за №4-3398 від 18.12.2008 року, видане П`ятою дніпропетровською нотаріальною конторою, ОСОБА_4 успадкувала 1/2 частку квартири після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.11.2008 року. Оскільки саме вона поховала ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про причину смерті № 187 від 31.01.2022 року, та лікарським свідоцтвом про смерть за № 187 від 31.01.2022року, виданим КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», довідкою про поховання від 03.02.2022 року, виданою ритуальною службою ФОП « ОСОБА_8 », квитанцією про сплату ритуальних послуг на суму 17000 грн., виданою ритуальною службою ФОП « ОСОБА_8 », то після її смерті залишилася проживати у вказаній квартирі згідно до домовленості з рідною племінницею померлої. Звернувшись до нотаріуса ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , вона дізналася, що спадкова справа була відкрита у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., куди вона і звернулася з відповідною заявою, де дізналася що з аналогічною заявою звернулися і відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якого вона взагалі не знала. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 25.07.2023 року за вих №110, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки пропущено строк для прийняття спадщини та не надано доказів у підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем або рішення суду, що набрало законної сили, у підтвердження факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років як спадкоємець четвертої черги, а також не надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Тому просить, з урахуванням уточнень, встановити факт її, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю з січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнятий до спільного провадження до первісного позову ОСОБА_1 , оскільки обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У судове засідання позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явилась, про час та дату повідомлена належним чином, представник позивача адвокат Опара Г.В. надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, у зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

У судове засідання відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , не з`явилась, про час та дату повідомлена належним чином, представник позивача адвокат Сорока Т.В. надала суду заяву, в якій підтримала зустрічні позовні вимоги, просила їх задовольнити, у первісному позові просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та дату повідомлений належним чином, відзиву та заяв не надавав.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна у судове засідання не з`явилась, про час та дату повідомлена належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази та пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_4 , зареєстровано Соборним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис №301.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 1998 року, виданого державним житлово-комунальним підприємством «Південне» ОСОБА_4 належала частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із до свідоцтвом про право на спадщину за законом, серія ВМА №958582, зареєстровано в реєстрі за №4-3398 від 18.12.2008 року, видане П`ятою дніпропетровською нотаріальною конторою, ОСОБА_4 належала частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.11.2008 року ОСОБА_4 належала в цілому квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. спадкову справу, відкриту після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Оглянувши у судовому засіданні спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд встановив, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 18 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 Підставою чого є відсутність підтвердження родинних стосунків зі спадкодавцем.

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 25 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки пропущено строк для прийняття спадщини та не надано доказів у підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем або рішення суду, що набрало законної сили, у підтвердження факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років як спадкоємець четвертої черги, а також не надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини.

Відповідно до акту від 11.05.2023 року, складеного сусідами по будинку, вбачається, що ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_2 з січня 2016 року по день смерті, вели спільне господарство та жили однією сім`єю.

Відповідно до довідки про поховання, виданої 03.02.2022 року ФОП ОСОБА_8 поховання ОСОБА_4 здійснила ОСОБА_2 за власні кошти.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що знає сім`ю ОСОБА_7 і ОСОБА_11 з 2016 року, бо винаймає квартиру АДРЕСА_2 . Спочатку знайомства взагалі вважав, що це мати та дочка. ОСОБА_2 впродовж всіх років проживала разом з ОСОБА_4 , піклувалася і доглядала за нею, купували ліки, продукти, і все необхідне, сплачувала комунальні послуги, поховала останню у січні 2022року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає сім`ю ОСОБА_7 і ОСОБА_11 з кінця 2016 року, бо декілька разів займався сантехнічним ремонтом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , бачив що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 живуть як родина.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), про що зазначено у ст. 1216 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

А відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

У відповідності до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою вибраний заявлені вимоги не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами.

Натомість зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту прийняття спадщини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , однією сім`єю з січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев