Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/46/23
Єдиний унікальний №733/1002/22
Рішення

Іменем України

28 квітня 2023 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого - судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

установив:

У грудні 2022 року Ічнянська міська рада, як орган опіки і піклування, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до заочного рішення Ічнянського районного суду від 18 травня 2021 року неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які дітьми відповідачів, були відібрані від них без позбавлення їх батьківських прав. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 вересня 2021 року та по теперішній час перебувають у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З часу прийняття судом рішення про відібрання дітей, батьки не виявили бажання повернути їх на своє виховання та утримання, при цьому не зверталися до суду з відповідною заявою, хоча останнім неодноразово роз`яснювалася процедура повернення дітей на виховання в сім`ю. Незважаючи на це відповідачі своїх батьківських обов`язків не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виховання. Крім того, ОСОБА_2 протягом 2021 року 26 разів притягувався до адміністративної відповідальності, а протягом 2022 року - 25 разів. ОСОБА_3 також притягувалася до адміністративної відповідальності 2 рази у 2021 році та 7 разів у 2022 році, що свідчить про не виправлення та погіршення ситуації в сім`ї і може негативно впливати на фізичний, духовний і моральний розвиток дітей. Відповідачі ніде не працюють та посередньо характеризуються за місцем свого проживання. З урахуванням викладеного позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також стягнути з відповідачів аліменти на користь дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4, подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розмірі по 1/4 частці доходу (заробітку) кожного відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з посиланням на те, що бажають проживати з дітьми разом. Під час перебування дітей у державних закладах та у дитячому будинку вони неодноразово їм телефонували та цікавилися їхнім життям, при цьому поки діти були у м. Ніжин вони відвідували їх. До дітей у м. Новгород-Сіверський не їздили через погане сполучення, віддаленість місцезнаходження їх, неналежний матеріальний стан та військові дії.

Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у частині стягнення аліментів з відповідачів, а щодо позбавлення батьківських прав останніх, то вважали, що такі вимоги підлягають задоволенню, при цьому пояснили, що зі слів малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їм відомо, що батьки останніх постійно телефонують дітям та цікавляться їхнім життям і здоров`ям. За час перебування дітей у дитячому будинку батьки матеріальної допомоги дітям не надавали і до них не приїжджали, але неодноразово поповнювали їм телефонні рахунки.

Відзиву на позов відповідачами не подано.

Пояснень щодо позову третіми особами не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьком та матір`ю неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 23 вересня 2021 року № 202, поповнено дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та влаштовано 24 вересня 2021 року до вказаного дитячого будинку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14-15).

Згідно з листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Ічнянської міської ради від 22 вересня 2022 року № 01-05/217 родина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримували послуги як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Послугу соціального супроводу сім`я востаннє отримувала у 2017 році. У грудні 2017 року родина знята з негативним результатом у зв`язку з систематичним невиконанням умов про співпрацю. Після цього сім`я періодично отримувала інші соціальні послуги, оскільки діти не були вилучені з родини. Складана ситуація в сім`ї постійно розглядалася на комісії з питань захисту прав дитини за поданням Центру. Надання соціальних послуг родині/особі передбачає особисте бажання та активну участь самих отримувачів послуг, чого не відбулося з родиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При взаємодії із соціальними працівниками батьки часто проявляли ознаки агресивної поведінки (переважно вербальної, погрози дітям, працівникам, майну, аутоагресії), іноді фізичної, наприклад, виштовхування з оселі, використовували обман та маніпуляції (повідомляли, що до них ніхто не приходив або бачать фахівця вперше, незважаючи на те, що до родини навідувались дуже часто, іноді тричі на день), не виконували власних обіцянок та рекомендацій фахівців. 12 лютого 2021 року діти були відібрані від батьків, поміщені до інтернатного закладу, а згодом влаштовані до сімейної форми виховання. Надання послуг (інформування, консультування) та оцінка потреб сім`ї здійснювалися 22 червня 2021 року. Батьків було поінформовано про можливі шляхи повернення дітей та необхідні умови для цього. Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодного разу після відібрання дітей до ЦСССДМ не зверталися (а.с. 16).

Відповідно до листа Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 29.09.2022 № 17265, ОСОБА_2 протягом 2021 року 26 разів, а протягом 2022 року 25 разів притягувався до адміністративної відповідальності. ОСОБА_3 протягом 2021 року 2 рази, а протягом 2022 року 7 разів притягувалася до адміністративної відповідальності (а.с. 17).

Як убачається з характеристики, виданої Більмачівським старостинським округом Ічнянської міської ради від 26 вересня 2022 року № 02-03/83, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом із співмешканкою ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 18).

Як убачається з характеристики виданої Більмачівським старостинським округом Ічнянської міської ради від 23 вересня 2022 року № 02-03/84, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає разом із співмешканцем ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 19).

Із акту обстеження від 26 вересня 2022 року помешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено, що помешкання належить ОСОБА_2 , який проживає разом із співмешканкою ОСОБА_3 . Зі слів власника у даному помешканні ніхто не зареєстрований. Станом на день обстеження в даній будівлі проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 20).

Висновком органу опіки та піклування (а.с. 22), затвердженого рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області № 174 від 02 листопада 2022 року (а.с. 21), останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2021 року було відібрано від батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23-27).

Із листа служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області № 01-23/247 від 02.12.2022 року вбачається, що зі слів батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 , батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інколи спілкуються з дітьми в телефонному режимі. Були випадки, коли батько телефонував у нетверезому стані. Матеріальної допомоги за період перебування дітей у дитячому будинку сімейного типу батьки не надавали, подарунків не надсилали і самі ніколи не приїжджали. Батьки-вихователі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожного місяця отримують державну соціальну допомогу на дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування на кожну дитину-вихованця. За інформацією управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради батьки-вихователі на вказаних вище дітей аліментів та інших доходів, крім державної соціальної допомоги, не отримують. Таким чином, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують вимоги ст. 180,181 СК України та не утримують своїх дітей (а.с. 28).

Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб.

Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 171 СК України, судом у присутності представника органу опіки та піклування було вислухано думку дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з приводу вирішення спору про позбавлення їх батька та матері батьківських прав, яка полягала у тому, що діти дуже хочуть проживати разом з батьками, люблять їх і в жодному разі не бажають позбавлення їх батьківських прав.

Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно абзацу 2 п.18 даної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Ічнянською міською радою, як органом опіки і піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 02 листопада 2022 року №4, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно їх малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

І даного висновку вбачається, що дітей відповідачів було відібрано без позбавлення їх батьківських прав на підставі рішення суду. Відповідачі протягом року не вжили заходів щодо повернення дітей, розвитком, навчанням та утриманням яких займаються батьки-вихователі дитячого будинку сімейного типу, до якого вони влаштовані після їх відібрання. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не забезпечують дітей матеріально, не цікавляться їх життям та розвитком, станом здоров`я, не зустрічаються з дітьми, не спілкуються з ними.

Однак, як було встановлено у судовому засіданні відповідачі позовних вимог не визнали та наполягали на тому, що бажають брати участь у вихованні дітей, з якими вони постійно спілкуються у телефонному режимі, матеріальну допомогу на дітей не давали, так як тільки нещодавно влаштувалися на роботу, при цьому неодноразово поповнювали рахунок на телефони своїх дітей. Не зустрічалися з дітьми, бо спочатку не знали, де вони знаходяться, а також через неналежне матеріальне становище, віддаленість місцезнаходження дітей та воєнними діями на території України.

Наявність відомостей з органів поліції, без надання копій постанов про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, не може слугувати доказом їх неодноразового притягнення до відповідальності, зокрема, відсутні відомості по яких саме статтях.

Суд критично ставиться до посилань позивача, що однією з підстав звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав стало те, що відповідачі протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дітей не усунули причини, які перешкоджали належному їх вихованню, оскільки таких доказів не надали, зокрема, відсутні акти з місця постійного проживання відповідачів, з яких можна було б побачити можливі умови для проживання у ньому дітей.

Разом із тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про зловживання ОСОБА_2 або ОСОБА_3 алкогольними напоями матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, тому останній, з урахуванням викладеного, не може його прийняти, як доказ ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, що може потягнути за собою позбавлення їх батьківських прав.

Таким чином суд вважає, що позивачем не надано переконливих доказів про те, що відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, незважаючи на те, що винна поведінка відповідачів у нехтуванні батьківськими обов`язками наявна, оскільки вони в повному обсязі не дотримуються порядку в участі у вихованні дітей, що призвело до відсутності з їх сторони постійного піклування про фізичний і духовний розвиток, допомоги у навчанні, підготовку до самостійного життя, підставою чому також стали об`єктивні причини, як то військові дії на території України, віддаленість місцезнаходження дітей та неналежний матеріальний стан відповідачів.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що відповідачам слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з дітьми у належному обсязі, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачками батьківських обов`язків.

З урахуванням викладеного у задоволенні позову Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19, 150, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання та утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання та утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Ічнянську міську раду, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов`язків стосовно дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, місце розташування: площа Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня, Чернігівська область, .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.М. Овчарик