ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8195/23 Справа № 206/591/23 Суддя у 1-й інстанції - Прінь І.П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що їй на праві власності належав автомобіль марки: LAND ROVER. 25 травня 2022 року вона видала довіреність на ім`я ОСОБА_1 , якою надала йому право на продаж автомобіля. У грудні вона намагалася повернути свій автомобіль, звернулася до нотаріуса для скасування своєї довіреності і від нотаріуса дізналася, що автомобіль 07 липня 2022 року був проданий відповідачем ОСОБА_4 .. Факт відчуження автомобіля підтверджується довідкою Територіального сервісного центру МВС №1249 від 24 січня 2023 року №31/4-1249-О-13-2023, у якій зазначено, що автомобіль було перереєстровано 07 липня 2022 року на нового власника на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного в ТСЦ №1249/2022/3260332. Згідно із договором купівлі- продажу автомобіль було продано за 250 000,00 грн. Однак грошові кошти за проданий автомобіль відповідач їй не передав.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 250 000,00 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивачки 250 000,00 грн.. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані умови договору доручення щодо передачі довірителю всього одержаного у зв`язку з виконанням доручення, а саме грошових коштів у сумі 250 000,00 грн, отриманих ним від покупця транспортного засобу ОСОБА_4 ..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачка припинила користування спірним автомобілем з моменту його продажу, була обізнана про про продаж авто і мала можливість пред`явити грошові претензії, за їх наявності. Однак, на протязі восьми місяців з моменту продажу автомобіля, тобто за життя чоловіка, позивачка жодної вимоги щодо виплати їй будь-якої суми з продажу авто до відповідача не пред`явила. Крім того, апелянт вказує, що суд залишив без уваги той факт. Що спірний автомобіль є спільною сумісною власність подружжя і позивачка мла право лише на 1/2 його частини.

01 вересня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив від представника позивачки ОСОБА_5 , в якому остання просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення необхідно скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції входив з того, що відповідачем не виконані умови договору доручення щодо передачі довірителю всього одержаного у зв`язку з виконанням доручення, а саме грошових коштів у сумі 250 000,00 грн, отриманих ним від покупця транспортного засобу ОСОБА_4 ..

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №5621/2021/111 від 26 липня 2021 року ОСОБА_3 придбала у ТОВ «АЕЛІТА ПРЕМІУМ» автомобіль марки «Ленд Ровер» модель Defender 2021, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 травня 2022 року ОСОБА_3 видала довіреність на ім`я ОСОБА_1 , яка була посвідчена нотаріусом, якою уповноважила його, окрім іншого: представляти її інтереси як власника належного їй транспортного засобу- марки LAND ROVER; ПРОДАТИ належний їй транспортний засіб, укласти та підписати від її імені договір купівлі-продажу транспортного засобу за ціну та на умовах відомих представнику, що попередньо ними обумовлені, одержати належні їй грошові кошти від продажу автомобіля.

З вказаної довіреності також вбачається, що ОСОБА_3 стверджує, що зі змістом цієї довіреності ознайомлена та її зміст відповідає її внутрішній волі.

Довіреність видана строком на три роки і діє терміном до 25 травня 2025 року.

Встановлено та заперечується сторонами, що 07 липня 2022 року ОСОБА_1 на підставі вказаної довіреності був проданий спірний автомобіль та цього ж дня зареєстрований за новим покупцем ОСОБА_4 .. Автомобіль було продано за ціною 250 000,00 грн..

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що він є дядьком відповідача ОСОБА_1 . Померлий батько відповідача ОСОБА_6 був його рідним братом. Під час перебування брата на лікуванні у Туреччині, він подзвонив йому і попросив у борг 5000 доларів США на лікування. Він передав ці кошти племіннику. Потім брат ще попросив у нього 5000 Євро, сказав відвезти їх дружині ОСОБА_3 . Він разом із племінником ОСОБА_1 відвезли і передали ОСОБА_3 5000,00 Євро. Розписку про отримання коштів ОСОБА_3 не взяли. Потім його брат запропонував йому купити автомобіль LAND ROVER, щоб не віддавати позичені ним раніше кошти. Він погодився. Договір купівлі-продажу був оформлений із ОСОБА_1 .. Ціна автомобіля була визначена у 250 000,00 грн. Цей автомобіль наразі перебуває у його власності і користуванні.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18).

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє.

Колегією суддів встановлено, що довіреність від 25 травня 2022 року, яка видана з дотриманням положень статті 245 ЦК України, не була припинена та/або скасована довірителем, а отже, з урахуванням її змісту, наділяла повіреного відповідними повноваженнями.

Зокрема, позивачка уповноважила відповідача, окрім іншого: представляти її інтереси як власника належного їй транспортного засобу - марки LAND ROVER; ПРОДАТИ належний їй транспортний засіб, укласти та підписати від її імені договір купівлі-продажу транспортного засобу за ціну та на умовах відомих представнику, що попередньо ними обумовлені, одержати належні їй грошові кошти від продажу автомобіля.

Оцінивши належним чином зміст виданої ОСОБА_3 довіреності, яка на момент укладення договору купівлі-продажу була чинною та в подальшому недійсною не визнавались (стаття 204 ЦК України) та якою остання уповноважила відповідача на продаж спірного транспортного засобу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів.

Видаючи довіреність, ОСОБА_3 , як повнолітня та дієздатна особа, повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила ОСОБА_1 , в тому числі правом продажу належного їй автомобіля.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 , будучи представником ОСОБА_3 за дійсною довіреністю від 25 травня 2022 року, чесно та відкрито виконав свої зобов`язання перед довірителем, здійснивши продаж її автомобіля, при цьому діяв виключно в межах наданих йому повноважень.

Факт передачі грошових коштів позивачці підтверджений показаннями свідка, який є покупцем спірного автомобіля.

Колегія суддів вважає неспроможними посилання позивачки в позові та у відзиві на апеляційну скаргу про те, що вказану довіреність вона видала на ім`я відповідача лише для безперешкодного перетину кордону останнім, а не для продажу автомобіля, оскільки вказане спростовується змістом зазначеної довіреності.

Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивачки щодо погроз їй зі сторони відповідача, оскільки вони не стосуються предмета позову та нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду в постанові № 916/3027/21 від 21 червня 2023 рокузазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Керуючись вказаними нормами закону, взявши до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також встановивши, що позивачка видаючи довіреність, як повнолітня та дієздатна особа, повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила ОСОБА_1 , в тому числі правом продажу належного їй автомобіля, при цьому надавши належну оцінку показанням свідка щодо факту передачі позивачці грошових коштів за проданий автомобіль, - колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ..

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3750,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3750,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко