Справа №534/1792/20
Провадження №2/534/39/22
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю секретаря судового засідання Корнієнко Е.І., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Скрит Ліни Георгіївни про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати заповіт ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області 26.05.2020 за реєстром №369 недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилась спадщина квартира АДРЕСА_2 . 22.12.1993 року її бабуся ОСОБА_5 склала заповіт, який був зареєстрований в реєстрі за №6701 та посвідчений державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори Зайцевою А.Д., яким належну їй на праві особистої власності вказану квартиру заповіла своїй онуці ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 інших родичів не мала, крім позивача та її сім?ї. Вона при потребі всіма силами допомагала бабусі. Коли бабуся захворіла на онкологію, повністю фінансувала її лікування, постійно передавала їй продукти, речі, ліки, по можливості приїжджала до бабусі, переїжджати в Київ до неї бабуся не хотіла, тому останні роки вона оплачувала догляд бабусі.

Також просила знайомих доглядати за бабусею, розплачувалась з ними по приїзду, іноді пересилала кошти через Приват 24. Спочатку за бабусею доглядала ОСОБА_7 . Гроші вона направляла на карту її сина ОСОБА_8

2020 році за бабусею виявила бажання доглядати ОСОБА_2 , яка відмовлялась, щоб вона їй пересилала гроші на банківську картку за роботу, а просила давати ОСОБА_2 готівкою. І лише один раз 13.03.2020 року вона через Приват24 надіслала грошові кошти у розмірі 1000 грн, через те, що в школі почався карантин і вона не змогла залишити дітей, щоб приїхати до бабусі.

Коли вона в останній раз приїхала до бабусі в м. Горішні Плавні у травні 2020 року, бабусю турбували сильні болі. Знеболюючі, які приймала бабуся, вже не допомагали, і вона по рецепту лікаря купувала для бабусі сильно обезболюючі. Також бабуся скаржилась на шуми в голові, вона погано чула по телефону, читала смс-повідомлення і відповідала дзвінком, говорила, що у неї таке відчуття «як в тумані чи космосі», і цей стан її дуже дратував. Бабуся була лежачою, самостійно майже не пересувалась.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабуся померла, зазначений факт їй повідомила сусідка бабусі. Відповідач не вважала за необхідне повідомити її про смерть бабусі і була дуже здивована, побачивши її в лікарні, коли вона отримувала довідку про смерть бабусі. При цьому, відповідач вимагала в лікарні, щоб дану довідку видали їй, але лікар видав всі документи їй.

Відповідач забрала всі ключі від квартири бабусі, в якій зберігаються речі її сім?ї, фотографії, які вона перевезла в квартиру бабусі після смерті батьків. Ці речі є пам?яттю, є для неї дуже цінними, хоча не становлять цінності для інших. Відповідач сказала, що тепер квартира і речі в квартирі належать їй.

Після смерті моєї бабусі вона дізналась, що бабуся ОСОБА_5 за три дні до смерті 26.05.2020 року склала заповіт на ОСОБА_2 , яка доглядала її та якій вона оплачувала за цей догляд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник - адвокат Лисенко І.К. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_4 в якості свідка пояснила суду, що з покійною бабусею ОСОБА_5 у неї з дитинства були дуже теплі та довірливі стосунки, не зважаючи на те, що бабуся була дуже прямолінійною, з загостреним відчуттям справедливості і мала дуже суворий характер. У бабусі були дуже погані стосунки із своєю дочкою, тобто з її матір`ю. Дуже давно бабуся оформила заповіт на квартиру на неї, а не на свою дочку. Це не було таємницею і про цей заповіт знали всі. Наміру міняти цей заповіт в бабусі не було. Бабуся дуже хворіла, переносила страшні болі, останній раз вона приїздила до бабусі в травні 2020, здоров`я її погіршилось і вона зверталась до лікаря, яка виписала бабусі сильнодіючі таблетки. Вона викупила ці таблетки в аптеці, але бабусі ці ліки не подобалис і вона відмовлялась їх приймати. Під час останнього приїзду до бабусі загострилась тема доглядальниці. Бабуся вимагала від неї забрати цю доглядальницю, оскільки іноді вона сварилась з ОСОБА_2 і рік тому назад був аналогічний конфлікт з приводу грошей. Під час перебування у бабусі протягом дня вона часто виходила із дому, оскільки потрібно було ходити в магазин та до лікаря, в ОСОБА_9 до лікаря за рентгеном, до батьків, ремонтувати автомобіль ( в перший день приїзду в м. Горішні Плавні вона побила автомобіль). З бабусею в неї була домовленість, що якщо щось термінове, то вона дасть їй сигнал по телефону. На шостий день перебування в бабусі вона виявила, що пропав її паспорт, який лежав на кухні. Намагалась з`ясувати у бабусі, де він подівся, бабуся повідомила, що він у неї. Потім вона побігла забирати з ремонту автомобіль, а коли повернулась, виявила, що двері до спальні бабусі зачинені на ключ. Вона стукала у двері кімнати, але бабуся не відгукувалась. Прийшлось викликати поліцію, між нею та бабусею стався конфлікт. В ході якого цього конфлікту бабуся її вигнала.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що здійснювала догляд за покійною ОСОБА_5 , яка мала суворий характер приблизно п`ять років. Позивач іноді надавала гроші за догляд за своєю бабусею, але всі ці гроші вона віддавала ОСОБА_5 , яка згодом зібрала 2000 доларів США та 16 000 грн і всі золоті вироби які мала та віддала позивачці. Коли позивач приїздила до ОСОБА_5 в травні 2020 року між ними виник скандал, позивач забрала документи на квартиру, що належить ОСОБА_5 , а остання заховала паспорт позивачки і закрилась від неї у своїй кімнаті. Згодом викликали працівників поліції, які довго чекали коли позивач привезе документи на квартиру. Лише після того, як позивач повернула документи на квартиру, ОСОБА_5 віддала позивачці її паспорт і вигнала її геть. Після того ОСОБА_5 наполегливо просила привести до неї нотаріуса, оскільки заявила, що не бажає щоб будь що досталось ОСОБА_10 . Спочатку вона не виконала це прохання, але ОСОБА_5 наполягала щодня щоб вона запросила нотаріуса, для оформлення заповіту. Через деякий час прибув нотаріус ОСОБА_11 з якою ОСОБА_5 поспілкувалась і в присутності свідків оформила заповіт на квартиру.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала суду, що працює у центрі «Калина» та надавала соціальні послуги ОСОБА_5 з 2017 року і при ній було складено заповіт, при цьому бабуся сиділа на стільці, все розуміла. ОСОБА_2 ходила завжди до неї, піклувалась про неї, ОСОБА_5 завжди про неї гарно відзивалась. Онучку вона не бачила, тільки чула про неї, що вона ображала ОСОБА_5 . Також пам`ятає випадок коли викликали поліцію, оскільки онучка та бабуся лаялись, незадовго до смерті бабусі.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що вона працювала двірником у дворі де проживала ОСОБА_5 , бо остання постійно сиділа на вулиці біля під`їзду будинку. Онучку ОСОБА_4 вона бачила одного разу лише. ОСОБА_5 була до останнього адекватна і одного разу вона їй казала, що хто її буде доглядати тому вона і залишить квартиру, онучка доглядати її не хотіла. Майже до смерті ОСОБА_5 виходила на вулицю.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала суду, що ОСОБА_5 її сусідка через під`їзд, вона до неї ходила, іноді доглядала за нею. ОСОБА_5 їй розповідала, що онучка її ображає і вона знайшла ОСОБА_2 , яка за нею доглядала. ОСОБА_5 сама просила ОСОБА_2 , щоб та покликала нотаріуса щоб оформити заповіт. ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_5 , а онука не доглядала, лише приїжджала, привозила ліки і казала приймати.

Свідок ОСОБА_15 , яка працює лікарем в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 перебувала у неї на обліку як онко хвора, її викликали до ОСОБА_5 , оскільки у хворої був больовий синдром і спочатку вона була адекватною і спокійно спілкувалась, а потім вона вже поводилась неадекватно, їй здавалось, що її хочуть отруїти, вона багато пила пігулок, оскільки у неї на шиї була пухлина, з якою вона не зверталась до лікарні, вказана пухлина була відкрита, постійно треба було її обробляти вона її дуже турбувала. Останні дні перед смертю вона вже майже не пересувалась, двері їй відчиняли люди, які її доглядали. Позивач ОСОБА_4 постійно телефонувала і була на зв`язку, коли приїжджала, то завжди приходила. Онучка приїхати не мала можливості, оскільки у неї маленькі діти і у однієї доньки астма. В останні дні ОСОБА_5 була не адекватною, оскільки у неї був такий біль, що не можливо бути адекватною.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала суду, що вона є сусідкою ОСОБА_5 та зазначила, що після смерті сина та невістки вона спілкувалась з ОСОБА_2 , яка їй допомагала. Онучка ОСОБА_4 платила ОСОБА_2 , потім у них виникло непорозуміння з ОСОБА_2 і вони перестали спілкуватись, почала ходити інша жінка , якій Леся також сплачувала кошти. ОСОБА_5 завжди добре відзивалась про онучку ОСОБА_4 , казала на неї доця, казала, що заповіт написала ще у дев`яностих роках все ОСОБА_17 . Завжди розповідала про правнучок і казала, що Леся хотіла її забрати однак вона не хотіла, а приїхати до бабусі ОСОБА_18 не мала можливості бо маленькі діти у неї. Також ОСОБА_5 віддала ОСОБА_4 своє золото та всі кошти, що у неї були. В останні дні перед смертю ОСОБА_5 не пересувалась.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала суду, що вона знає позивачку ОСОБА_4 з народження, оскільки товаришувала з її матір`ю, ОСОБА_2 знає, оскільки вона приходила доглядати ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_4 завжди спілкувалась з бабусею, навіть вагітною приїжджала, також завжди передавала кошти бабусі, а бабуся ОСОБА_5 також допомагала Лесі і віддала їй свої збереження 2000 доларів США, називала її доця. ОСОБА_4 хотіла забрати бабусю до себе, однак вона відмовлялась. В останній місяць ОСОБА_5 було вже дуже погано, вона майже не вставала. Чого вона оформила такий заповіт на ОСОБА_2 для неї це велике здивування.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала суду, що вона є сусідкою ОСОБА_5 , проживає на першому поверсі і в той день, як оформили заповіт, вона бачила у вікно, що чоловік ОСОБА_2 привозив нотаріуса і потім його відвозив. ОСОБА_5 в травні місяці 2020 вже не виходила на вулицю. Про свою онуку ОСОБА_4 вона завжди казала тільки добрі речі і дуже любила її.

Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 14.01.2021 ( т.1 а.с.97-98) з призначенням справи до підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 14.07.2021 у справі призначено судову-психіатричну посмертну експертизу.

Ухвалою суду від 06.06.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.05.2020 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1 а.с. 18).

Відповідно до заповіту від 26.05.2020 ОСОБА_5 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого не складалось заповіла ОСОБА_2 ( т. 1 а.с.113).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №24/2020 після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Скрит Л.Г. звернулась ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ( т.1 а.с.108, 124), остання є онукою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.10.1975, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08.05.1956 ОСОБА_21 , свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 15.03.1975 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.12-15).

Згідно заповіту від 22.12.1993 ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ) заповіла ОСОБА_22 ( т.1 а. с. 16-17).

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту оспорюваного заповіту, складеного 26.05.2020 ОСОБА_5 , в присутності двох свідків обраних нею особисто, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, що буде належати їй, а також належні їй майнові права на час смерті заповіла ОСОБА_2 . Через її похилий вік, слабкість ніжних кінцівок та на її прохання, цей заповіт складено у заповідача вдома за адресою: АДРЕСА_1 о 10 год 40 хв, 26.05.2020 після чого, на її прохання, цей заповіт записаний (надрукований) з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютерної техніки) в приміщенні, що є робочім місцем приватного нотаріуса Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г.

Зміст ст.ст. 1233-1235,1241,1254,1255 та 1307 ЦК України нотаріусом роз`яснено. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 та власноручно нею підписаний. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, захисту у судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 01.06.2016 в справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 в справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 в справі №902/841/15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилались на те, що ОСОБА_5 тяжко хворіла та останнім часом приймала сильні обезболюючі, скаржилась на шуму в голові, говорила, що у неї відчуття як в тумані чи в космосі і цей стан її дратував.

З метою встановлення або спростування вказаних обставин за клопотанням представника позивача адвоката Лисенко І.К. у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ( т.2 а.с.105).

Під час укладання та підписання заповіту від 26 травня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №238 від 16.03.2023 під час укладання та підписання заповіту від 26 травня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Ліки, які на той період часу приймала ОСОБА_5 (відомо, що підекспертна приймала наркотичний знеболюючий засіб «Трамадол») не вплинув на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час укладання та підписання заповіту від 26 травня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявляла ознак будь-якого психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлювала значення свої дій та могла керувати ними (т.2 а.с.109-116).

Інших належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 26.05.2020 заповідач важко хворіла, заповіт не підписувала, української мови не розуміла позивачем та її представником надано суду не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази про те, що оспорюваний заповіт був підписаний заповідачем, яка на момент його підписання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. Відтак, суд не приймає до уваги відповідні твердження позивача.

Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Відповідно до положень частини другої-четвертої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Отже заповіт, який було складено ОСОБА_5 22.12.1993 був скасований заповітом від 26.05.2020.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Як встановлено судом, оспорюваний заповіт посвідчений Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно підписаний нею.

Приватним нотаріусом встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Посилання позивача на те, що заповідач перебував у хворобливому стані та не могла підписати оспорюваний заповіт жодним чином матеріалами справи не підтверджуються.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту.

Крім того, інші доводи позивача та представника позивача щодо оскарження правочину не спростовують висновків суду щодо правомірності заповіту та не потребують детального обґрунтування.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

Воля заповідача, виражена у формі заповіту є волевиявленням померлої ОСОБА_5 та не викликає сумнівів у її правомірності.

Зокрема, за змістом ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В силу процесуального закону, доведення обставин, визначених ч.2 ст. 1257 ЦК України, покладається виключно на позивача.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд не вбачає доведеними обставини, які позивач поклала в основу свого позову. Фактично позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях. Покази свідків, залучених до участі у справі за заявою позивача, суд не вважає достатніми та належними доказами, адже вони засновані лише на уявленні свідків, про справедливість спадкування особою, яка є онукою померлої. Також посилання вказаних свідків що ОСОБА_5 при складанні заповіту не розуміла значення своїх дій, спростовуються висновком судово-психіатричного експерта №238 від 16.03.2023.

Таким чином, фактично позов є наслідком незгоди позивача з волею заповідача, що не належить до підстав для визнання заповіту недійсним, визначених ст. 1257 ЦК України.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що обґрунтованість вимог позивача спростовуються змістом оспорюваного заповіту та іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_5 та недостатньої дієздатності заповідача на момент складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 79-82, 89, 141, 258, 259, 263-265,273,350, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Скрит Ліни Георгіївни про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відомості, що не оголошуються

Позивач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя Т.О.Куц