2/465/1514/23
РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, за участю третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, за участю третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позов мотивує тим, що 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. відкрито виконавче провадження №65787747 на підставі виконавчого напису №28704 від 20.05.2021 року та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.12.2021 року. Вказує, що на підставі вищевказаної постанови приватним виконавцем нараховано борг на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" в сумі 34596,49 грн., із грошового забезпечення ОСОБА_1 утримано борг в сумі 27596,49 грн.; відрахування здійснювалось на рахунок приватного виконавця Пиця А.А. В подальшому, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.07.2022 року по справі №686/8319/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", третя особа - приватний виконавець Пиць А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №28704, вчинений 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованості в розмірі 30630,45 грн. 20.08.2022 року позивачем було направлено приватному виконавцю Пицю А.А. заяву про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення безпідставно отриманих коштів та долучено рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. 16.09.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак вимога позивача про повернення безпідставно отриманих коштів залишена без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 27596,49 грн. та стягнути судові витрати.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача приватного виконавця Пиця А.А. до суду надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивує тим, що підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати витрат виконавчого провадження є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Разом з тим, будь-які дії чи рішення приватного виконавця Пиць А.А. під час виконавчого провадження позивачем не оскаржувались; постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження незаконними не визнавались. Відтак, як зазначається у відзивіна позовну заяву, приватним виконавцем Пиць А.А. було вчинено дії з виконання виконавчого напису, які на час подання стягувачем заяви на примусове виконання були чинними, а тому відсутні підстави для повернення боржнику стягнутих з нього витрат виконавчого провадження. Вказує, що 27.09.2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. повернуто ОСОБА_1 стягнуту з нього в ході виконавчого провадження №65787747 основну винагороду в розмірі 2429,11 грн. у зв`язку з набранням законної сили рішення суду, яким визнано виконавчий документ таким що не підлягає виконанню. Окрім цього, зазначає, що стягнуті приватним виконавцем витрати виконавчого провадження не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а являються витратами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню боржнику, відтак стягнуті приватним виконавцем Пиць А.А. витрати виконавчого провадження не підлягають поверненню боржнику. Щодо стягнутих з боржника коштів приватним виконавцем вказує, що такі були перераховані стягувачу, що підтверджується відповідними платіжними документами, зокрема, 17.01.2022 року, 04.02.2022 року, 16.02.2022 року, 15.03.2022 року, 04.08.2022 року, 22.08.2022 року згідно платіжних квитанцій стягнуті з боржника кошти були направлені приватним виконавцем стягувачу - ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", про що повідомлено позивача листом.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від представника такого до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила такий задоволити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, всебічно та повно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №547953654 від 08 жовтня 2019 року, укладеним з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №68 від 04.03.2020 року є ТОВ "Таліон плюс", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020 року є ТОВ "ФК "Онлайн фінанс".

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 14.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65787747 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" в розмірі 30630,45 грн. на підставі виконавчого напису №28704, вчиненого 20.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Постановою приватного виконавця Пиця А.А. від 13.12.2021 року в межах вищевказаного виконавчого провадження звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у розмірі 20 % від доходу, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до повного погашення заборгованості за виконавчим документом.

Окрім цього, в межах вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Пицем А.А. 13.12.2021 року винесено постанову про визначення розміру доаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 711,62 грн., а також 14.06.2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 191,38 грн. та постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 3063,04 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.07.2022 року, яке набрало законної сили 09.08.2022 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №28704, вчинений 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Онлайн фінанс" заборгованості в сумі 30630,45 грн.

Позивач ОСОБА_1 направив приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пицю А.А. заяву про закінчення виконавчого провадження №65787747 та повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 27596,49 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 16.09.2022 року закінчено виконавче провадження №65787747 з примусового виконання виконавчого напису №28704, вчиненого 20.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Відповідно до платіжної інструкції №15109 від 27.09.2022 року приватним виконавцем Пицем А.А. повернуто ОСОБА_1 основну винагороду по ВП №65787747 в розмірі 2429,11 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій №1766 від 17.01.2022 року, №3519 від 04.02.2022 року, №5829 від 16.02.2022 року, №7309 від 15.03.2022 року, №9035 від 04.08.2022 року, №12804 від 22.08.2022 року стягнуті з боржника кошти в загальному розмірі 24291,18 грн. були направлені приватним виконавцем стягувачу - ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс"

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кошти виконавчого провадження мають спеціальний режим регулювання, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Таким чином витрати виконавчого провадження це фактично понесені виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника незалежно від того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку та чи скасовано таке рішення в подальшому.

Згідно статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII, передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 (далі також Порядок №643), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно ч. 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п.5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди є виконавчим документом.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати витрат виконавчого провадження є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, будь-які дії чи рішення приватного виконавця Пиць А.А. під час виконавчого провадження позивачем не оскаржувались; постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження незаконними не визнавались.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Так, згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) - ч.7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відтак, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, витрати виконавчого провадження стягуються на підставі постанов приватного виконавця, а не на підставі виконавчого документа.

Суд зазначає, що відповідачем - приватним виконавцем Пиць А.А. було вчинено дії з виконання виконавчого напису, які на час подання стягувачем заяви на примусове виконання були чинними, а тому відсутні підстави для повернення боржнику стягнутих з нього витрат виконавчого провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стягнуті приватним виконавцем витрати виконавчого провадження не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а являються витратами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню боржнику.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 05.02.2020 року по справі № 201/8493/18 зазначивши, що: «Відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року по справі №201/1311/19 (провадження № 61-15241св21).

Враховуючи наведене, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Наведене узгоджується також із висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі № 580/3444/200».

Більш цього, суд не бере до уваги доводи позивача про необхідність повернення приватним виконавцем стягнутої з нього основної винагороди., оскільки як вбачається з долученої відповідачем копії платіжної квитанції, 27.09.2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. повернуто ОСОБА_1 стягнуту з нього в ході виконавчого провадження №65787747 основну винагороду в розмірі 2429,11 грн., що виключає можливість повторного повернення позивачу коштів.

Враховуючи вищевикладене, стягнуті приватним виконавцем Пиць А.А. витрати виконавчого провадження не підлягають поверненню боржнику.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15.

1.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, окрім стягнутої виконавцем основної винагороди та витрат виконавчого провадження, просить суд стягнути з приватного виконавця Пиця А.А. суми стягнутого з позивача боргу на виконання виконавчого напису.

Разом з тим, як вже зазначалось, стягнуті з позивача кошти приватним виконавцем були перераховані стягувачу ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", що підтверджується відповідними платіжними документами, про що приватним виконавцем також було повідомлено ОСОБА_1 листом.

Відтак, в даному випадку приватний виконавець Пиць А.А. не є належним відповідачем щодо вимог про повернення суми боргу, що була стягнута на виконання виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду вказувала неодноразово, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлений можливості заявити свої вимоги щодо повернення стягнутих з нього коштів на виконання виконавчого напису безпосередньо зі стягувача, яким у виконавчому провадженні являється ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", оскільки саме останній отримав стягнуті з боржника кошти.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, за участю третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: м.Львів, вул.Янева, буд.23, під`їзд 1, офіс 1.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", , адреса: м.Київ, вул.Сверстюка Євгена, буд.11А, офіс 605.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2023 року.

Суддя Ю.С. Марків