Постанова

Іменем України

31 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/15747/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 30 серпня 2023 року

у цивільній справі №359/8365/23 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за заявою ОСОБА_2

про видачу обмежувального припису,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за цією ж адресою проживає дружина ОСОБА_1 та двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останні три роки між ними відбуваються конфлікти.

Вказував, що ОСОБА_1 постійно провокує його на скандали, на з'ясування стосунків та завдає тілесних ушкоджень у виді подряпин та укусів, висловлюється нецензурною лайкою навіть у присутності їхніх малолітніх дітей, внаслідок чого він викликав поліцію. Дані обставини вказують на те, що ОСОБА_1 вчиняла відносно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, за що неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1732 КУпАП.

Також вказував, що ОСОБА_1 з 10 березня 2023 року перебуває на обліку в Бориспільському районному управлінні поліції, як особа, яка вчиняє домашнє насильство з категорією "КРИВДНИК". Вважав, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства, ефективним способом захисту від якого буде видача обмежувального припису.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжито до неї такі заходи тимчасового обмеження її прав: 1) заборонити ОСОБА_1 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 ; 2) заборонити ОСОБА_1 вести з ОСОБА_2 листування, телефонні переговори та контактувати з ним через інші засоби особисто та через третіх осіб.

Відмовлено в задоволенні заяви в частині вимоги про застосування інших обмежень права.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд розглянув справу на підставі доказів, які у відповідності до вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" є недостатніми.

Судом не враховано, що учасники справи перебувають у шлюбі та мають на вихованні двох дітей. Наявність обмежувального припису унеможливлює її комунікацію з чоловіком стосовно виховання дітей, забезпечення належного догляду та дозвілля.

Суд дійшов хибного висновку, що вона може продовжувати вчиняти відносно заявника домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Вказувала, що посилання заявника та суду на медичну документацію не є належним доказом, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між отриманими травмами та ймовірного вчинення домашнього насильства.

Вважала, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо останнього, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв'язку з вчиненням щодо неї обмежувального припису.

За наведених обставин просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених в ній, та просили задовольнити.

Посилалася на те, що визначення судом максимального строку видачі обмежувального припису здійснено без врахування обставин спільного проживання дітей з ними та їх інтересів.

Згідно повідомлення секретаря судового засідання, заявник прибув до суду, але залишився поза залою судового засідання разом з дитиною. Заперечень щодо розгляду справі за відсутності заявника від останнього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 26 січня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа начальника Бориспільського РУП ГУНП в Київській області №17941/109/1200/01 від 21 серпня 2023 року, ОСОБА_1 неодноразово вчиняла відносно заявника ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру. Зокрема, протягом 2023 року, а саме 10 березня, 21 травня, 27 травня, 26 липня, 31 липня, 6 серпня та 8 серпня 2023 року складались протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 1732 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

Постановами суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року та від 26 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.1732 КУпАП. У зв'язку з цим ОСОБА_1 постановлено на облік у Бориспільському РУП ГУНП в Київській області, як особу, яка вчиняє домашнє насильство, що підтверджується копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника від 21 травня 2023 року, 26 липня 2023 року та 8 серпня 2023 року, довідками інспекторів СПДН Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 13 березня 2023 року, 29 травня 2023 року, 28 липня 2023 року, 1 серпня 2023 року, 9 серпня 2023 року та 11 серпня 2023 року.

Зі змісту вищезазначених довідок інспекторів СПДН Бориспільського РУП ГУНП в Київській області вбачається, що вчинене ОСОБА_1 відносно чоловіка домашнє насильство має низький рівень настання тяжких наслідків. Зокрема, такому насильству притаманний переважно психологічний характер.

Згідно медичної документації, оформленої на ім`я ОСОБА_2 , в останнього були виявлені садна та укуси в області верхніх кінцівок та тулубу, а також побої ударного характеру в області грудної клітини зліва та лівого передпліччя.

Судом також встановлено, що в ході розгляду даної справи з'ясовано, що причиною вчинення домашнього насильства є спілкування сторін. Припинення комунікації між ними істотно зменшить вірогідність продовження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Вирішуючи питання про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із доведеності заявником факту фізичного та психологічного насильства проти нього, при цьому районний суд врахував принцип співмірності та можливості настання ризиків в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Законодавцем визначено, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанови Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі №756/2072/18, від 09.12.2019 у справі №756/11732/18 та від 02.11.2020 у справі №336/3551/18-ц.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з результату аналізу вищевказаних норм закону, які регулюють спірні правовідносини, а також встановивши, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства стосовно заявника у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення зави про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом обставин перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі є безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, такі обставини встановлені та враховані судом. Більш того, факт перебування кривдника та особи, яка зазнала насильства, у шлюбі не може бути підставою для відмови у видачі обмежувального припису, про що свідчать положення вищезгаданої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Посилання ОСОБА_1 на те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства фактично зводяться до незгоди зі встановленими судами обставинами справи, законність та обґрунтованість яких доводами апеляційної скарги не спростована.

Доводи апеляційної скарги про те, що медична документація не є належним доказом, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між отриманими заявником травмами та ймовірного вчинення домашнього насильства, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи зафіксовані в медичній документації обставини наявності в ОСОБА_2 травм співпадають з періодом вчиненням ОСОБА_1 відносно останнього домашнього насильства фізичного характеру. Більш того, в матеріалах справи наявне направлення Бориспільського РУП ГУНП в Київській області про проведення дослідження з метою встановлення ступеню тяжкості та характеру завданих тілесних ушкоджень від 22.05.2023. В цьому направленні, серед іншого, зазначено, що дружина ОСОБА_1 заподіяла ОСОБА_2 тілесні ушкодження в ході конфлікту (а. с. 25).

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що суд дійшов хибного висновку про можливість продовження вчинення відносно заявника домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, колегія суддів зазначає, що такий довід не містить взагалі правового обґрунтування з посилання на належні докази. Так, ОСОБА_1 лише вказала, що даний висновок суду першої інстанції є хибним, не зазначивши жодного обґрунтування чому вона так вважає.

Таким чином, висновок суду про наявність правових підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 в частині комунікації з ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим суд правильно задовольнив заяву частково.

Висновок суду першої інстанції не суперечить правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в апеляційній скарзі постановах, оскільки останні постановлені за інших фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга взагалі не містить доводів щодо рішення суду в частині відмовлених вимог заяви та поруч з цим в прохальній частині скарги ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду повністю. Рішення суду в частині відмовлених вимог не оскаржувалося заявником.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, щодо необхідності встановлення обмежувального припису на менший строк ніж шість місяців, з огляду на таке.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суд першої інстанції видав обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , обмеживши комунікацію останньої з ОСОБА_2 на строк шість місяців.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що згідно положень ст. 350-6 ЦПК України видача обмежувального припису на строк шість місяців є максимальною, як і не врахував того, що обмежувальний припис може бути видано на строк від одного місяця.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції взагалі не наведено аргументів видачі обмежувального припису на максимальний строк.

В той же час, зважаючи на наявність в учасників справи двох дітей та у зв'язку з цим необхідність спілкування батьків для спільного виховання дітей, а також вчинення інших необхідних дій в інтересах дітей, колегія суддів вважає, що видача обмежувального припису на строк шість місяців є досить тривалою в такій ситуації. Тому, з урахуванням інтересів дітей та спільного обов'язку обох батьків щодо їх виховання і утримання, колегія суддів приходить до висновку, що обмежувальний припис необхідно видати на строк три місяці.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного судом строку, на який видано обмежувальний припис, а саме в зменшенні цього строку з шести до трьох місяців. В іншій частині, з огляду на вказані вище обґрунтування, рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року - змінити в частині визначеного судом строку, на який видано обмежувальний припис, зменшивши такий строк з 6 (шести) місяців до 3 (трьох) місяців.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська