ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3287/23 Справа № 211/1012/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 211/1012/22 за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року (суддя Сарат Н.О., повний текст судового рішення складено 09 січня 2023 року),

встановив:

15 лютого 2022 року Акціонерне товариство «Універсал банк» звернулося до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору про надання банківських послуг «Монобанк» 05 листопада відповідачка отримала кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість, що становить 13333,64 грн. і складається із заборгованості: тіло кредиту - 12976,43 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання -357,21 грн. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена. Просив суд стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором від 05 листопада 2019 року в сумі 13333,64 грн, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ «Універсал банк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, тому суд дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, в той час як у підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала укладення між сторонами у встановлений законом спосіб договору, в тому числі погодження сторонами умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками. Тобто, сторонами погоджені усі істотні умови договору. Наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості. Крім того, позивачем до позовної заяви надано саме анкету-заяву від 05 листопада 2019 року, ніякої іншої в матеріалах справи не існує.

Відповідачка відзив на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 19 листопада 2019 року було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг з АТ «Універсал Банк», згідно з якою відповідачка погоджується, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. У заяві відповідачка погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що має сповістити відповідачку повідомленням у мобільному додатку. Відповідачка просить вважати наведений зразок власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний цифровий підпис) обов`язковими при здійсненні операцій за всіма рахунками, відповідачка засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій відповідачки згідно із договором. Відповідачка визнає, що накладення електронного цифрового підпису є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Відповідачка підтверджує, що всі наступні правочини можуть вчинятися нею або банком з використанням електронного цифрового підпису, а ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку (а.с. 11).

Позивачем надано витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи ПАТ «Універсал Банк» (далі Умови), які не містять підпису відповідача та дати ознайомлення з ними (а.с. 13-23).

Також суду надано для ознайомлення Тарифи та Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», де зазначено, що ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису. Згідно із тарифами пільговий період до 62 днів, пільгова процентна ставка 0,00001 %, розмір обов`язкового щомісячного платежу за карткою «Monobank» 4 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості), базова процентна ставка на залишок заборгованості на місяць 3,1 % на місяць, збільшена відсоткова ставка на місяць у випадку наявності простроченої заборгованості 6,2 %, санкції за порушення зобов`язань за кредитом: від 1 до 30 днів штраф у розмірі 50 грн, від 31 до 90 днів штраф у розмірі 100 грн, від 91 до 120 (210) днів - штраф, що розраховується за формулою 100 грн + 6,2 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця. Порядок погашення заборгованості прострочений кредит, прострочені відсотки, заборгованість за кредитом, нараховані відсотки, пеня, штрафи (а.с. 24-29, 30-32).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 грудня 2021 року загальний залишок заборгованості за тілом кредиту - 12976,43 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 1657,46 грн, всього 13333,64 грн (а.с. 11-12).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з що надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку Monobank, суму кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Суд також вважав, що саме лише підписання відповідачем Анкети-заяви без належних доказів видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту не може свідчити як про її видачу, так і встановлення кредитного ліміту, крім того, не відомо за якою заявою чи від 05 листопада 2019 року, якої немає в матеріалах справи, чи за заявою від 19 листопада 2019 року, яка є в матеріалах справи, на яку не посилається позивач, укладено кредитний договір.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що, обґрунтовуючи позов банк посилався на витяг з Умов обслуговування рахунків, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» в АТ «Універсал банк», однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими витягом з Умов обслуговування рахунків, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту «Картка monobank» було ознайомлено відповідачку, яка при цьому погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено отримання відповідачкою кредитних коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

З позовної заяви вбачається, що до позовної заяви позивачем додано анкету-заяву від 05 листопада 2019 року (а.с. 1-9), в той час як в матеріалах справи наявна анкета-заява від 19 листопада 2019 року (дата написана нерозбірливо, можливо 15 листопада), але ніяк не 05 листопада (а.с. 11). При цьому в апеляційній скарзі позивач наполягає про наявність анкети-заяви від 05 листопада.

З вимог позивача вбачається, що згідно з анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг від 05 листопада 2019 року, підписаною між позивачем і відповідачкою, сторонами було обумовлено отримання відповідачкою кредиту.

Однак, належних та допустимих доказів отримання відповідачкою кредитної карти, нарахування кредитних коштів на її рахунок та користування ними відповідачкою позивачем не надано.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку з підстав їх недоведеності є правильним.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути доказом отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними, оскільки не є первинним документом про надання кредитних коштів та користування ними.

При цьому, виписка про рух коштів по картці ОСОБА_1 , додана банком до апеляційної скарги як доказ користування відповідачкою кредитними коштами, не може бути взята до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

У пункті 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1, 3 статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

У частинах 1, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом банк у якості доказів наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором надав розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з тарифів за карткою Монобанк.

Виписка про рух коштів по кредитній картці ОСОБА_1 , яка є доказом користування ними, банком до позовної заяви не додана.

При цьому, в позовній заяві банку зазначено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, що свідчить по те, що банком надано докази у тому обсязі, який, на його думку, повністю доводить позовні вимоги.

Додаючи до апеляційної скарги виписку про рух коштів по кредитній картці відповідачки, позивач не навів доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках.

Враховуючи відсутність обґрунтування позивачем поважних причин, за яких він був позбавлений можливості надати суду першої інстанції виписку про рух коштів по картці відповідачки, яка є доказом користування ОСОБА_1 кредитними коштами, колегія суддів не може взяти до уваги вказану виписку, яка надана банком до апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, до анкети-заяви позивачем долучено Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк».

Однак, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк», надані позивачем, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву.

Так, надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк» не містять підтверджень, що саме їх, в наданій суду редакції, розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ «Універсал банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви до договору про надання банківських послуг та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», оскільки Умови - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Умов тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк», наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачкою у справі АТ «Універсал банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні заборгованості за порушення грошового зобов`язання, при цьому суд безпідставно звільнив відповідачку від виконання договірних зобов`язань, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, адже зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, зокрема, такі доводи суперечать й установленій практиці Верховного Суду.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, наданих банком при зверненні до суду з даним позовом до ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що судом при вирішенні спору по суті досліджені всі надані позивачем докази, їм дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на відсутність на момент ухвалення рішення у матеріалах справи доказів для задоволення позову банку до ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено статтею 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста