ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 202/10360/22

Номер провадження 22-ц/803/7127/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Фінансове управління Новогродівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Фінансового управління Новогродівської міської ради на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 червня 2023 року головуючого судді Бєсєди Г.В. по цивільній справі про розірвання трудового договору,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фінансового управління Новогродівської міської ради про розірвання трудового договору.

Позов мотивований тим, що з 02 січня 2008 року позивач перебуває у трудових відносинах з Фінансовим управлінням Новогродівської міської ради. Остання займана посада з 01 січня 2021 року головний спеціаліст бюджетного відділу фінансового управління Новогродівської міської ради, на підставі наказу № 47-к/тр від 31 грудня 2020 року.

07 жовтня 2022 року позивач надіслала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 18 жовтня 2022 року з електронної пошти відповідача їй надійшов лист від 17 жовтня 2022 року № 01-42/111 щодо розгляду заяви про звільнення, в якому зазначено, що не вбачається підстав для прийняття рішення про її звільнення з посади головного спеціаліста бюджетного відділу згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Зазначала, що вона має право у визначений нею строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, таке право гарантовано їй приписами ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Порушення відповідачем законодавства про працю полягало в тому, що на підставі наказу № 47-к/тр від 31 грудня 2020 року її було переведено на посаду головного спеціаліста бюджетного відділу, але їй не було надано посадової інструкції головного спеціаліста бюджетного відділу та не було визначено її обов`язки, як працівника, тобто, порушено приписи ст. 29 КЗпП України. Також зазначала, що її змушували по наданому зразку заяви писати заяву про відпустку без збереження заробітної плати, що порушує положення ст. 84 КЗпП України, ст. ст. 25, 26 Закону України «Про відпустки» та є грубим порушенням її трудових прав.

Звертала увагу суду, що відповідачем отримано її заяву від 10 травня 2022 року з проханням зарахувати її відсутність на робочому місці як простій, пов`язаний з загрозою для життя та здоров`я, однак ніякого рішення за результатами розгляду не прийнято, відповідач після отримання такої заяви повинен був оформити акт простою (в якому фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи), видати наказ та якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі, або надати їй письмову відповідь про відмову у оголошенні простою, отже відповідач проявив бездіяльність щодо розгляду її заяви.

Також, 25 серпня 2022 року вона звернулася із заявою надати їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, однак фінансовим управлінням Новогродівської міської ради не розглянуто її заяву та не надано їй відповіді.

Окрім цього, відповідачем було проігноровано та не розглянуто її заяви від 10 вересня 2022 року про надання: копії наказу про оголошення простою, пов`язаного з загрозою для життя та здоров`я; копії колективного договору; розрахункових листів заробітної плати за період з січня 2022 року по теперішній час; довідки про її роботу в установі, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; довідки про її доходи за період з січня 2022 року по теперішній час; копії її посадової інструкції, підписаної нею; надання їй інформації, в якому режимі працює підприємство починаючи з 14 квітня 2022 року дистанційно чи ні; нарахування та виплатити їй починаючи з 14 квітня 2022 року середнього заробітку за час простою не з її вини.

Також зазначала, що відповідачем не прийнято заходів про організацію її трудових відносин під час воєнного стану, в порівнянні з тим фактом, що інші працівники працюють дистанційно, а керівництво та декілька співробітників, за рахунок бюджетних коштів орендували житло у м. Калуш, Івано-Франківської області. Зазначене свідчить про порушення принципу рівності прав і можливостей, що виражено прямим обмеження її прав на працю.

Просила розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між ОСОБА_1 та Фінансовим управлінням Новогродівської міської ради, звільнивши ОСОБА_1 з займаної посади головного спеціаліста бюджетного відділу фінансового управління Новогродівської міської ради на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням Фінансовим управлінням Новогродівської міської ради законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк між ОСОБА_1 та Фінансовим управлінням Новогродівської міської ради, звільнивши ОСОБА_1 з займаної посади головного спеціаліста бюджетного відділу фінансового управління Новогродівської міської ради на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням фінансовим управлінням Новогродівської міської ради законодавства про працю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Фінансове управління Новогродівської міської ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, які мають значення для справі, які суд визнав встановленими, недоведеність порушення прав та інтересів позивача у сфері трудових відносин, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, а саме, статей 34,38,60-2 КЗпП України, та застосування закону, який не підлягав застосуванню, а саме, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що 14 квітня 2022 року вона з`явилася на робоче місце, але керівник управління та інші службові особи були відсутні, що починаючи з 14 квітня 2022 року начальником відділу не було організовано працю позивача. При цьому, в рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року по справі № 202/8605/22 за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Новогродівської міської ради про стягнення заробітної плати, зазначена обставина, що вона зі своєю родиною з метою збереження життя та здоров`я була вимушена переселитися до м. Дніпро, де мешкає і досі. Жодного згадування, що позивач поверталася після закінчення відпустки до м. Новогродівка та відвідувала своє робоче місце позовна заява та рішення не містять. З наданої суду довідки від 02 грудня 2022 року вбачається, що головний спеціаліст бюджетного відділу ОСОБА_1. з 14 квітня 2022 року по теперішній час відсутня на роботі з нез`ясованих причин.

Зазначено, що дистанційна робота інших працівників не є підставою обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу з позивачем. Будь-які підстави для переведення позивача на дистанційну роботу в позовній заяві та письмових доказах відсутні.

Посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 3 Закону №2136-ІХ не стосується предмету спору та не мають значення для вирішення справи.

Щодо не розгляду заяви позивача від 10 травня 2022 року з проханням зарахувати її відсутність на робочому місці, як простій, пов`язаний з загрозою для життя та здоров`я, зазначено, що у вказаній заяві відсутнє прохання про зарахування відсутності позивача на робочому місті, як простій, оскільки заява містить повідомлення позивача, що вона знаходиться у стані простою та викладення причин, чому вона так вважає. Зауважено, що діючим законодавством не передбачено право працівника, самостійно оголошувати себе у стані простою або вимагати від керівництва управління про прийняття такого рішення. Наказ про оголошення простою пов`язаного з загрозою для життя та здоров`я позивачу не надсилався, у зв`язку з відсутністю такого.

Зазначено, що відповідно до листа начальника фінансового управління Новогродівської міської ради від 18 травня 2023 року управління в зв`язку з воєнними діями роботу не зупиняло, за період воєнного стану рішення про оголошення та запровадження простою у фінансовому управлінні не приймались, дія трудового договору з працівниками не призупинялась. Управління мало можливість надати роботу позивачу та доводити протилежне не має необхідності. Та обставина, що позивач не вийшла на роботу після закінчення відпустки з невідомих відповідачу причин, не свідчить про порушення її трудових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, як обґрунтоване та ухвалене при повному з`ясуванні обставин по справи. Зокрема зазначено, що матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції з`ясована обставина щодо відсутності 14 квітня 2023 року керівництва у м. Новогродівка Донецької області та така обставина не спростована відповідачем, а навпаки така обставина доведена наданням копії розпорядження міського голови від 06 квітня 2022 року № 50-р «Про перевезення керівного складу, працівників структурних підрозділів та працівників виконкому міської ради».

Посилання відповідача на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року у справі № 202/8605/22 не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачу було відомо про зазначене рішення, однак суду першої інстанції вказане рішення, як доказ у справі, не надавалось, наразі посилаючись на вказаний доказ, відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не зазначено причин ненадання такого доказу, з підстав, які не залежали від відповідача. Крім того, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року не спростовує оскаржуване відповідачем рішення про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а лише підтверджує висновок суду першої інстанції про те, що позивачу не оголошувався простій, та на час розгляду справи зазначене рішення не набрало законної чинності.

Зазначено, що відповідачем суду першої інстанції не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що управлінням складався акт відсутності позивача на робочому місці, що призначалося службове розслідування за фактом її відсутності на робочому місці, що вимагалося у позивача письмове пояснення з метою з`ясування причин відсутності на робочому місці. Начальником фінансового управління Новогродівської міської ради не встановлювався та не з`ясовувався факт відсутності позивача на робочому місці. Жодного доказу відсутності позивача на робочому місці у м. Новогродівка Донецької області відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, статей. 34, 38, 60-2 КЗпП України та застосовано Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який не підлягає застосуванню, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції після повного з`ясування обставин справи було прийнято рішення у якому суд першої інстанції обґрунтував, як на підставі законодавства мав обов`язок діяти відповідач щодо організації праці позивача починаючи з 14 квітня 2022 року.

Вважає, що доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві. Представник Фінансового управління Новогродівської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи , надали заяву про проведення судового засідання без участі їх представника, на задоволенні апеляційної скарги наполягають (т. 2 а.с.167,169).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з фінансовим управлінням Новогродівської міської ради з 02 січня 2008 року.

01 січня 2021 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста бюджетного відділу фінансового управління Новогродівської міської ради, на підставі наказу № 47-к/тр від 31 грудня 2020 року.

07 жовтня 2022 року позивач подала заяву про розірвання трудового договору, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Фінансовим управлінням Новогродівської міської ради листом № 01-42/111 від 17 жовтня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з посади головного спеціаліста бюджетного відділу згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки начальника фінансового управління Новогродівської міської ради від 02 грудня 2022 року головний спеціаліст бюджетного відділу ОСОБА_1. з 14 квітня 2022 року по теперішній час відсутня на роботі з нез`ясованих причин.

Згідно листа начальника фінансового управління Новогродівської міської ради № 01-42/86 від 18 травня 2023 року фінансове управління Новогродівської міської ради роботу, в зв`язку з воєнними діями, не зупиняло. За період воєнного стану рішення про оголошення та запровадження простою у фінансовому управлінні не приймались, дія трудового договору з працівниками не призупинялась.

Відповідно до інформації фінансового управління Новогродівської міської ради № 01-42/87 від 18 травня 2020 року режим роботи управління до 01 листопада 2022 року: початок роботи - 7 год. 45 хв., перерва з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., закінчення роботи: з понеділка по четвер 17 год. 00 хв., в п`ятницю 15 год. 45 хв. З 01 листопада 2022 року: понеділок - п`ятниця з 07 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв., перерва для відпочинку і харчування з 12 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. Фінансове управління Новогродівської міської ради здійснювало діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядження міського голови від 06 квітня 2022 року № 50-р «Про перевезення керівного складу, працівників структурних підрозділів та працівників виконкому міської ради» начальник фінансового управління Коломієць О. В., заступник начальника-начальник бюджетного відділу Дзюбій Т. П., завідуючий сектором фінансів виробничої сфери Іллічова О.В., провідний спеціаліст фінуправління Супрун А. І. з 08 квітня 2022 року перебували у м. Калуш Івано-Франківської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів з наданням належних та допустимих доказів факту неможливості надання роботи позивачу, а остання в свою чергу обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона зверталася із заявами про оголошення простою або організації роботи дистанційно. Відповідач, як орган місцевого самоврядування мав можливість забезпечити позивачку роботою в умовах воєнного стану. Тому, суд дійшов висновку, що відповідачем допускалося невиконання вимог трудового законодавства, порушувались права і законні інтереси позивача у сфері трудових відносин, відповідачем не організовано працю ОСОБА_1 в умовах воєнного стану, а тому наявні підстави для припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 за частиною третьою статті 38 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). При цьому,суд зазначив , що доводи ОСОБА_1 щодо ненадання відповідей на її заяви, не ознайомлення її з посадовою інструкцією головного спеціаліста бюджетного відділу, ненадання матеріальної допомоги не є підставами для її звільнення з займаної посади головного спеціалісту бюджетного відділу фінансового управління Новогродівської міської ради на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з пунктом 4 частиною першою статті 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до статті 38 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, що спонукають працівника до розірвання цього договору, їх працівник визначає самостійно. У разі якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, він може відмовити в розірванні трудового договору, але не має права розірвати цей договір на інших підставах, які працівником не вказувалися.

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 (провадження № 61-797св20) та від 13 березня 2019 року у справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

При вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства з боку роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і до теперішнього часу.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ).

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Щодо організації роботи працівників в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136 від 15.03.2022 у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

У період дії воєнного стану норми частини третьої ст. 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

У зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури) (п. 1 ст. 4 Закону № 2136).

Відповідно до частини першої статті 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

Згідно з пунктом 61 частини першої статті 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу.

Водночас частиною першою статті 2 Закону № 2136-ІХ встановлено, що у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору.

Разом з тим, сторонам не заборонено використовувати для дистанційної роботи типову форму трудового договору про дистанційну роботу затверджену наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 5 травня 2021 року № 913-21 «Про затвердження типових форм трудових договорів про надомну та дистанційну роботу».

Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 2136-ІХ у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

Отже, переведення працівника на дистанційну роботу не вимагає обов`язкового попередження за 2 місяці про зміну істотних умов праці.

Окрім цього, відповідно до статті 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Запровадження простою оформлюється наказом керівника, з яким працівників ознайомлюють у можливий спосіб, в тому числі за допомогою засобів електронного зв`язку. Оплата простою здійснюється з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). На умовах, передбачених у колективному договорі, оплата за час простою може здійснюватися у більшому розмірі.

Керівники державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, можуть самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу) (постанова Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221).

Також, статтею 13 Закону № 2136-ІХ введено механізм призупинення дії трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на досліджені матеріали справи ,суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду щодо доведеності належними доказами порушення відповідачем законодавства про працю ,оскільки саме відповідач не довів факту неможливості надання роботи позивачу,яка обґрунтовувала свої вимоги тим,що вона зверталася із заявами про оголошення простою або організації роботи дистанційно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фінансового управління Новогродівської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: