ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/8975/20
Номер провадження: 22-ц/819/30/23
Головуючий у першій інстанції Прохоренко В.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Орловської Н.В.,

секретар Доброва К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області в складі судді Прохоренко В.В. від 20 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості у спадкуванні за законом,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості права спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка проживала в м.Херсоні та після якої залишилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .

Він має право на спадкування після ОСОБА_3 як спадкоємець за законом четвертої черги, оскільки з 2002 року проживав з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому 24 січня 2020 року звернувся до Другої херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак оформити свої спадкові права не може, оскільки відповідно до роз`яснень нотаріуса підтвердити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю можливо лише відповідним рішенням суду.

Крім того, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася також ОСОБА_2 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та відповідно до статей 1263, 1266 ЦК України є спадкоємицею третьої черги за правом представлення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 мала захворювання та була особою з інвалідністю першої групи, а він як її чоловік без реєстрації шлюбу, постійно піклувався про неї, доставляв до медичних установ, готував їжу, купував ліки, здійснював постійний догляд за нею, в тому числі і коли вона втратила можливість пересуватися на колясці та обслуговувати себе; здійснив поховання за власні кошти, тому згідно із частиною другою статті 1259 ЦК України має право на спадкування за законом із спадкоємцями за законом третьої черги, позивач просив суд встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 січня 2004року до моменту смерті останньої та визнати його таким, що має право на спадкування після ОСОБА_3 разом із спадкоємцем третьої черги, враховуючи відсутність спадкоємців першої та другої черг за законом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2021 року, з врахуванням ухвал цього ж суду від 13 грудня 2021року та від 14 вересня 2023 року про виправлення описок, у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених ним вимог та стягнення судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Вказав, що порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд не встановив дійсних обставини справи та не надав їм належної оцінки. Зокрема, суд першої інстанції не зважив на надані ним у підтвердження своїх доводів письмові докази, із яких вбачається його участь у замовленні та оплаті відповідних підрядних робіт, які виконувалися у належній спадкодавцю квартирі, а пояснення свідків, які були допитані судом за його заявою, у рішенні відтворив у редакції, яка не відповідає їхнім дійсним показам, внаслідок чого надав цим поясненням неправильну оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не врахувавши, що відповідачкою ці обставини не спростовані.

На думку скаржника, надані ним докази підтверджують не тільки факт спільного проживання із спадкодавцем, а й наявність у них спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, що в свою чергу свідчить про наявність передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України умов для зміни черговості одержання права на спадкування у спірних правовідносинах.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки- адвокат Ратушна В.О. викладені в ній доводи не визнала, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Кравчук Т.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у період з 2004 року по грудень 2019 року, ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна в цей період, а надання Територіальним центром соціального обслуговування Суворовського району м. Херсона ОСОБА_3 як одинокій особі з 01.10.2010 року до дня її смерті соціальної послуги у вигляді догляду вдома безоплатно на постійній основі беззаперечно спростовує доводи позивача про проживання з нею у наведений період однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, що в свою чергу виключає наявність підстав для визнання за ним права на спадкування після ОСОБА_3 разом із спадкоємцем третьої черги за законом- ОСОБА_2 .

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Херсонським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 09.12.2019 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації 17.01.1997року, свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою херсонською державною нотаріальною конторою 05.10.2004року та договору дарування, посвідченого Другою херсонською державною нотаріальною конторою 29.10.2004року. Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано в установленому законом порядку (а. с. 64-71).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернулися позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , на підставі заяв сторін нотаріусом Другої херсонської державної нотаріальної контори 24.01.2020року відкрита спадкова справа №36/2020 (а. с.50-71).

ОСОБА_3 з дитинства була особою з інвалідністю та їй встановлено першу групу інвалідності безстроково. Згідно із довідкою серії ВТЕК-2 №050554, виданою Херсонською міською ЛТЕК №1 19.06.1991року, ОСОБА_3 потребувала догляду (а. с.13).

ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 01.08.1986 року та знята з реєстраційного обліку 04.02.2020року у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші зареєстровані особи на момент смерті ОСОБА_3 у наведеній квартирі відсутні (а. с. 60).

Раніше за вказаною вище адресою були зареєстровані та проживали: мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , бабуся - ОСОБА_5 та її рідна сестра ОСОБА_6 , яка теж була особою з інвалідністю 1 групи, які за життя ОСОБА_7 померли. Після смерті бабусі, з серпня 2010року, ОСОБА_3 постійно проживала у власному помешканні одна.

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 11.06.2021 року, ОСОБА_3 перебувала на обліку як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 23.01.2007року по 07.12.2019року, розмір її пенсії станом на 01.12.2019року складав 2000,00грн (а.с.115).

Згідно з довідкою, виданою 04.11.2020року Управлінням праці та соціального захисту населення Суворовського району м. Херсона за №ЛС604011ОС73040, ОСОБА_3 була зареєстрована як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1групи, розмір якої станом на 23.11.2019року становив 2 346,00грн (а. с.83).

Відповідно до довідки Територіального центру соціального обслуговування(надання соціальних послуг) Суворовського району м.Херсона за №224 від 27.10.2020року, ОСОБА_3 обслуговувалася у відділенні соціальної допомоги Суворовського району з 13.11.2003року, як інвалід з дитинства. У зв`язку з перетворенням відділення соціальної допомоги Суворовського району у Територіальний центр соціального обслуговування(надання соціальних послуг)Суворовського району м. Херсона Кухар О.М з 01.10.2010року було прийнято на облік у територіальний центр соціального обслуговування(надання соціальних послуг) Суворовського району м. Херсона. Як одинока особа з інвалідністю вона отримувала у відділенні соціальної допомоги територіального центру Суворовського району м. Херсона з 01.10.2010року соціальну послугу догляду вдома безоплатно на постійній основі. Надання соціальної послуги догляду вдома припинено 09.12.2019року з причини смерті ОСОБА_3 (а. с. 82).

Позивач, визнаючи всі інші наведені вище як встановлені судом обставини, оспорює той факт, що починаючи з 2002 року, членами сім`ї ОСОБА_3 при їх житті були лише її мати, сестра та бабуся і стверджує, що ними (ним та ОСОБА_3 ) у 2002 році була створена сім`я, яка існувала до дня смерті ОСОБА_3 .

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надав суду такі докази: 1)відповіді на запити адвоката Кравчук Т.М., надані ОСББ «Квітка Херсону» 15.05.2020року за №29 та ОСББ «Довіра-27» 04.05.2020року, згідно із якими ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 з 2002 року у квартирі АДРЕСА_1 та вони вели спільне господарство, а ОСОБА_1 приймав участь у створенні ОСББ «Квітка Херсону», оплачував витрати на капітальний ремонт внутрішніх мереж опалення будинку, приймав участь у витратах на освітлення місць загального користування, тощо; 2) договір підряду №С109/117077 від 18.05.2011року, бланк доставки від 25.05.2011 року та акт здачі-приймання виконаних робіт із додатком до нього, які підтверджують факт установки в квартирі ОСОБА_3 кондиціонера. Замовником у цій угоді є позивач; 3) договір №00212, укладений між позивачем та ПП ОСОБА_8 20.02.2012року на поставку та установку вікна в квартирі АДРЕСА_1 . Вартість замовлення за цим договором 1 914,72грн; 4) копію трудової книжки та довідки про заробітну плату позивача за період з січня 2015 року по квітень 2020року, із яких вбачається, що розмір його заробітної плати, на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, станом на грудень 2019 року становив 4 388,60грн; 5) акт виконаних робіт від 08.02.2021 року, складений ПП ОСОБА_9 про надання ним послуг із перевезення на таксі , що здійснювалися із адреси, за якою проживала ОСОБА_3 у період з 04.03.2019 року по 11.12.2019року; 6) договори-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 №3208, 000496 та квитанції до них, які свідчать про те, що замовником ритуальних послуг значиться ОСОБА_1 , яким сплачено за ці послуги грошові кошти в загальній сумі 8 741,40грн (515,40+3 885+3 987+300+54), (а. с. 16-30, 97); 7) показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, зокрема підтвердили факт проживання позивача із ОСОБА_3 у наведений ним період, придбання ним майна для спільного користування, надання допомоги та догляду останній тощо; 8) відео та фотоматеріали.

Відповідачка ОСОБА_2 факт створення ОСОБА_1 сім`ї із ОСОБА_3 заперечила, однак визнала, що він протягом певного періоду часу спілкувався із нею та надавав допомогу при вирішенні побутових питань, в тому числі і при похованні ОСОБА_3 . Стверджувала, що при цьому позивач не ніс матеріальних витрат, а догляд за ОСОБА_3 здійснювали працівники соціальних служб, особливо після смерті бабусі - ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли ОСОБА_3 залишалась сама та її з 01.10.2010 року було прийнято на облік у територіальний центр соціального обслуговування як одиноку особу з інвалідністю. Перед смертю, а саме: з 22.11. по 27.11.2019року ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні, а після виписки з медичного закладу до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду цілодобово. Такий догляд здійснювала ОСОБА_16 за укладеним із нею, відповідачкою, договором.

На підтвердження своїх доводів та заперечень відповідачка надала суду такі докази: 1) лист-повідомлення, надісланий адвокату Ратушній В.О. на її запит головою правління ОСББ «Квітка Херсону» 26.12.2020року, із якого слідує, що об`єднання не має документального підтвердження інформації, викладеній у наданих позивачеві довідках як про його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , так і щодо його участі та наявності повноважень у витратах на утримання квартири, будинку та прибудинкової території, власником якої є ОСОБА_3 ; 2) лист Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Суворовського району м. Херсона від 27.10.2020року №224 щодо перебування ОСОБА_3 на обслуговуванні центру з 01.10.2010року до дня смерті як одинокої особи з інвалідністю; 3) довідку, видану Суворовським РУСЗН м. Херсона 04.11.2020 року про перебування ОСОБА_3 на обліку та виплату їй соціальної допомоги та інформацію, надану на виконання ухвали суду від 16.03.2021року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області про перебування ОСОБА_3 в управлінні як отримувача пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 23.01.2007 по 07.12.2019року; 4) показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які здійснювали надання ОСОБА_3 соціальної допомоги вдома за останні десять років до її смерті та пояснили, що вони чотири рази на тиждень відвідували ОСОБА_3 та виконували роботу з прибирання, прання білизни, одягу, прасування одягу, купували продукти харчування, ліки, готували їжу, купали її та мили голову, сплачували комунальні платежі, тощо. Увесь цей період у них не було підстав сумніватися в тому, що ОСОБА_3 є одинокою особою. Проведення ремонту в квартирі не підтвердили; показання свідка ОСОБА_16 , яка здійснювала цілодобовий догляд ОСОБА_3 безпосередньо перед смертю останньої, коли вона була у безпорадному стані. Пояснила, що догляд здійснювався за домовленістю із ОСОБА_19 , яка їй за виконану роботу сплатила відповідні грошові кошти. Підтвердила, що в квартирі був присутнім позивач, який представився чоловіком ОСОБА_3 , однак він в квартирі не ночував та в догляді участі не приймав (а. с. 82, 83, 86, 115).

Ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі в спірний період не перебували (а.с.11).

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Стверджуючи про проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 без шлюбу, позивач не посилається на виникнення у нього права спільної сумісної власності на майно, а необхідність встановлення наведеного факту пов`язує із правом на спадкування за законом після ОСОБА_3 на підставі статті 1264 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування статей 3, 74 СК України та статті 1264 ЦК України при вирішенні судами справ вказаної категорії, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховувати суди при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17, від 30 червня 2023року у справі 686/19661/20 та інших постановах.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги впливає, серед іншого, такий юридичний факт як зміна черговості на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Наведені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від14 вересня 2022 року у справі № 295/190/20, від 30.06.2023року у справі №686/19661/20 тощо .

Особистого розпорядження на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не зробила, наявність її заповіту судом не встановлена і на такий сторони не посилаються.

Відповідачка ОСОБА_2 - є двоюрідною сестрою спадкодавця по лінії матері ОСОБА_3 ( ОСОБА_20 ) та батька відповідачки ( ОСОБА_21 ), який помер на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 та який, якби був живим на час відкриття спадщини, успадкував би спадщину після племінниці як спадкоємець третьої черги за законом (стаття 1263 ЦК України). Наведені обставини дають ОСОБА_2 право спадкування у спірних правовідносинах за правом представлення відповідно до частини четвертої статті 1266 ЦК України, згідно із якою двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідачка прийняла спадщину в установлений законом строк та її право на спадкування за правом представлення позивачем не оспорювалося та не спростовувалося.

Наявність першої та другої черг спадкоємців за законом після ОСОБА_3 судом не встановлено.

Отже, для позивача, зважаючи на заявлену ним мету встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в судовому порядку можливе лише у випадку наявності передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, адже проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому докази, за приписами статей 77-80 ЦПК України, мають бути не лише належними (містити інформацію щодо предмета доказування) та допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом), але й достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) та достатніми (які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Враховуючи, що належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як чоловіка та жінки, тобто створення ними сім`ї, у період з січня 2004 року до смерті останньої, а також підтверджували наявність умов, що є підставою для застосування частини другої статті 1259 ЦК України та зміни черговості одержання позивачем права на спадкування у спірних правовідносинах, матеріали справи не містять, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість пред`явлених позивачем позовних вимог та вважає ці висновки такими, що зроблені на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, в межах досліджених в судовому засіданні доказів та відповідають як нормам права, що регулюють спірні правовідносини, так і завданню цивільного судочинства, визначеного нормами процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неправильно та односторонньо оцінив надані позивачем докази, які, на думку скаржника, підтверджують його доводи як щодо створення ним сім`ї із ОСОБА_3 у 2002 році, так і здійснення ним опіки над нею та надання їй необхідної допомоги, якої спадкодавець потребувала як особа з інвалідністю.

Разом з тим, правове значення для цієї справи мають обставини, що існували у відносинах між позивачем та ОСОБА_3 , в тому числі і щодо проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто у період з грудня 2014 року по день смерті останньої, адже лише ці обставини породжують для ОСОБА_1 правові наслідки у вигляді визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом та порушення в судовому порядку питання про зміну черговості одержання права на спадкування після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак саме в цей період свого життя ОСОБА_3 відповідно до закону визнана одинокою особою з інвалідністю, яка з 01.10.2010 року отримувала соціальну послугу щодо догляду вдома і ця послуга полягала у виконанні соціальними робітниками усіх видів робіт, необхідних для забезпечення життєдіяльності ОСОБА_3 , а також ОСОБА_3 з 2007 року отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Наведені обставини підтверджені компетентними органами та безперечно спростовують твердження позивача як про спільне проживання, спільний побут із ОСОБА_3 та виникнення у нього з нею взаємних права та обов`язків протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, так і надання їй матеріального забезпечення чи необхідної допомоги у побуті у спірний період.

Частиною другою статті 80 ЦПК України передбачено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, а відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив оцінку доказів, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з додержанням норм процесуального права та не вбачає підстав для їх переоцінки.

Інших доводів щодо законності та обґрунтованості рішення суду апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування і ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 жовтня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді Л.П. Воронцова

Н.В. Орловська

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року

Суддя Л.В.Пузанова