Справа № 210/3873/23
Провадження № 2/210/1285/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 вересня 2023 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача, посилаючись на те, що він з 25.11.2003 по 26.08.2021р. працював в доменному цеху №2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» спочатку машиністом розливної машини, а з 10.07.2006р. горновим доменної печі. 26.08.2021р. звільнився з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

Виконував роботи, які були пов`язані з керуванням машини, відкриття чавунної льотки, хитними жолобами, змінював бури машини, заправляв вогнетривкою масою машини, закриття машинної льотки та інше. Виконуючи таку важку роботу згодом почав хворіти і уже тривалий час переношу моральні страждання, переживання, фізичні болі та інші негативні наслідки, які викликані дуже поганим станом його здоров`я.

В зв`язку з поганим станом здоров`я 22.02.2022р. позивачу було встановлено захворювання, яке в подальшому було визнане професійним, таким що отримане під час виконання трудових обов`язків:

Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група ОСОБА_2 недостатність другого ступеня.

Це захворювання комісією у складі лікарів Головного управління з питань гігієни праці, Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, лікувального закладу «Медіком Кривбас» та самого відповідача, було визнане професійним.

Від профзахворювання у позивача виникли суттєві зміни - як у повсякчасному житті так і в організмі.

При огляді у МСЕК 05.07. 2022р. (первинно) позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності. Безстроково.

Але дедалі позивачу ставало все гірше. Кашель турбував мене все частіше і сильніше.

Тому: 11.08.2022р. відбувся другий огляд у МСЕК де позивачу було встановлено вже 40% втрати профпрацездатності.

Під час другого огляду комісією МСЕК, від професійного захворювання позивача визнали вже інвалідом третьої групи.

Не зважаючи на постійні курси лікування та у різних лікувальних закладах стан здоров`я позивача покращувався незначено і то коли лікувався, через неділю після закінчення лікування стан здоров`я дуже погіршувався.

13.07.2023р. проходячи черговий огляд у МСЕК позивачу було вже встановлено 70% втрати працездатності та визнано інвалідом 2 групи.

Професійне захворювання, відсоток втрати працездатності та інвалідність встановлено безстроково.

Для того, щоб не отримати ще більш тяжких наслідків для стану здоров?я - лікарі заборонили позивачу виконувати роботи за професією. Тепер позивачу приходиться уникати дій в умовах виробничого пилу, а також важка фізична праця.

Позивачу вже тривалий час приходиться переносили фізичні страждання. А саме: ??задишку навіть при незначному фізичному навантаженні,

??напади утрудненого дихання до 1-2 разів на добу, особливо при фізичному навантаженні, або - спонтанно вранці,

??сильний кашель з утрудненим відходженням мокротиння, сухий та приступоподібний кашель, (напади кашлю з?являються дедалі все частіше і сильніше),

??мене турбує біль у грудях та між лопатковій ділянці, слабкість та підвищена втома,

??головний біль, запаморочення, зниження слуху на обидва вуха.

Для ненастання більш тяжких наслідків для організму і стану здоров?я позивач змушений постійно лікуватися.

Лікарі рекомендують постійне медикаментозне лікування та лікування в санаторіях-профілакторіях.

Винним у моральних стражданнях, переживаннях, фізичних болях та інших негативних наслідках позивач вважає ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Посилаючись на вище викладене позивач просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь 380 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 26.07.2023 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що останній з 25.11.2003 по 26.08.2021р. працював в доменному цеху №2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» машиністом розливної машини, а з 10.07.2006р. горновим доменної печі. 26.08.2021р. звільнився з підприємства за власним бажанням в зв?язку з виходом на пенсію.

По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.05.2022 року, де в п. 17 вказано: «Хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи горновим доменної печі доменного цеху №2 аглодоменного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 10.07.2006 по 26.08.2021. ОСОБА_1 виконував випуск чавуну та шлаку з доменної печі, керував машинами відкриття чавунної льотки, хитними жолобами. змінював бури машини. заправляв вогнетривкою масою машини закриття чавунної льотки. змінював футерування жолобів. ремонт тощо. При обслуговуванні доменної печі об`ємом 5000 м3, використовував машини відкриття і закриття чавунної льотки, головні чавунні, шлакові та хитні жолоби. відбійний молоток пневматичний, вібротрамбовку електричну.

Внаслідок недосконалості технологічного процесу та механізмів підпадав під дію шкідливих речовин в повітрі робочої зони. що перевищували нормативні показники.».

В п. 18 Акту зазначено: «Причини виникнення хронічного професійного захворювання:

Шкідливі речовини в повітрі робочої зони:

- концентрація сірчистого ангідриду в повітрі робочої зони перевищує ГДК у 1,23 разів і складає 12,3 мг/м3.

- концентрація вуглецю (II) оксиду, в повітрі робочої зони перевищує ГДК у 2-2,25 разів і складає 40,0 - 45,0 мг/м3.

- концентрація пилу фіброгенної дії на робочому місці горнового доменної печі перевищує гранично - допустиму концентрацію в 2,3рази і складає 9,0 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3.».

Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 17.05.2022 року враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 17 років 9 місяців в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

За висновком МСЕК від 05.07.2022 року (первинно) ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково.

11.08.2022 року відбувся другий огляд у МСЕК де ОСОБА_1 було встановлено вже 40% втрати профпрацездатності.

Під час другого огляду комісією МСЕК, від професійного захворювання позивача визнано інвалідом третьої групи.

13.07.2023 року проходячи черговий огляд у МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 70% втрати працездатності та визнано інвалідом 2 групи.

Професійне захворювання, відсоток втрати працездатності та інвалідність встановлено безстроково.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

В наслідок отримання професійного захворювання, останнє спричиняє позивачу фізичні страждання: ??задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, ??напади утрудненого дихання до 1-2 разів на добу, особливо при фізичному навантаженні, або - спонтанно вранці, ??сильний кашель з утрудненим відходженням мокротиння, сухий та приступоподібний кашель, турбує біль у грудях та між лопатковій ділянці, слабкість та підвищена втома, ??головний біль, запаморочення, зниження слуху на обидва вуха.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що позивач переважний час своєї трудової діяльності працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав, зокрема і через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства відповідача ПАТ «АМКР».

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є шкідливі речовини в повітрі робочої зони.

Крім того, внаслідок професійного захворювання позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується численними медичними висновками та виписками.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 17 років і 9 місяця, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3500 грн. - відповідно до обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю при виконанні трудових обов`язків у відповідача задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Piг» 50095, м. Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, буд. № 1, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1, ) на користь держави судовий збір в сумі 3 500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко