судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Карпенка О. Л.
13 грудня 2023 року м. Кропивницький
справа № 394/239/22
провадження № 22-ц/4809/1406/23
Постановою Кропивницького апеляційного суду у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Мурашка С. І. від 13 грудня 2023 року по справі № 394/239/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2023 року - без змін.
Своєю чергою, рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2023 року узадоволенні позову ОСОБА_1 до Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , фермерське господарство ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельні ділянки відмовлено в повному обсязі у зв`язку з невірно обраним способом захисту цивільних прав.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з тим, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту своїх цивільних прав, що не позбавляє її права звернутись до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказів Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, виданих відповідачам у справі (фізичним особам), скасування державної реєстрації земельних ділянок. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав чи інтересів є самостійною підставою для відмови в позові.
Я, суддя Кропивницького апеляційного суду Карпенко О. Л., не погоджуюся з таким висновком суду першої інстанції, який підтриманий судом апеляційної інстанції.
У справі 394/239/22 ОСОБА_1 , яка є членом Фермерського господарства Каплуна Василя Миколайовича, звернулася до суду на захист свого права, передбаченого ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство», на приватизацію земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Суть спору полягає в наступному.
Розпорядженням голови Новоархангельської РДА Кіровоградської області від 03 березня 2010 року № 83-р надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) площею 6,00 умовних кадастрових гектарів членам ФГ Каплуна Василя Миколайовича, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Після приватизації земельних ділянок членами ФГ ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 площею по 6,2511 га кожному, що відбулося у 2012 році, в користуванні фермерського господарства на праві оренди залишилась земельна ділянка загальною площею 6,2521 га ріллі, що відповідає розміру однієї земельної частки (паю) члена цього господарства.
Процес приватизації земельної ділянки членом фермерського господарства ОСОБА_14 , позивачем у справі, на той час не був завершеним.
Згодом наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 листопада 2019 року № 11-7595/14-19-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), що перебуває у користуванні ОСОБА_4 .
Наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 25 травня 2021 року № 11-1579/14-21-СГ ОСОБА_2 , ОСОБА_15 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення орієнтовним розміром по 2,00 га кожному, загалом 6,000 га, на території Скалівської сільради для ведення особистого селянського господарства.
Суди вважали, що в обраний позивачкою спосіб її право не може бути захищено.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У пунктах 6.7., 6.13. постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 Велика Палата Верховного Суду вказала:
«6.7. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
6.13. Крім того, Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19)».
На мою думку, звернення позивачки до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування наказу Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, виданих відповідачам у справі (фізичним особам), скасування державної реєстрації земельних ділянок, що суди вважали за ефективними способами захисту прав, відповідають характеру порушення права позивачки, але, на мій погляд, не є ефективними, бо не забезпечать дійсно ефективне відновлення права, за захистом якого позивачка звернулася до суду.
Я це пояснюю наступним.
Частинами 1, 3 та 8 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (ст. 202 ЗК України).
Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону (ст. 204 ЗК України).
Згідно з преамбулою Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613-VІ) цей Закон установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3613-VІ державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Частинами 1, 2, 6 та 7 ст. 16 Закону № 3613-VІ встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 3613-VІ державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Згідно з ч. 10 ст. 24 Закону № 3613-VІ державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу […] земельних ділянок; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (ч. 4 ст. 25 Закону № 3613-VІ).
Згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації […] .
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Зважаючи на це, вказані судами способи захисту права позивача не можна вважати ефективними, бо вони потребують часу для реалізації додаткових заходів та не гарантують досягнення поставленої мети.
Оскільки норми чинного земельного законодавства України прямо не передбачають такі обставини, які склалися у цій справі, то й не передбачають безпосереднього способу захисту права, який має застосовуватися.
Я вважаю, що визнання за позивачкою права власності на 4 земельні ділянки, які утворилися внаслідок поділу однієї земельної ділянки, відведеної для передачі у власність позивачці, та за своєю площею і межами сукупно становлять по суті земельну ділянку, яка припинила існування через поділ, не суперечить закону, ба навпаки, відповідає змісту п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та є ефективним.
Свою окрему думку я висловив під час ухвалення судового рішення (постанови) 13 грудня 2023 року, а склав після ознайомлення з повним мотивованим текстом постанови суду.
Суддя Олександр КАРПЕНКО