КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/6980/22 Головуючий у І інстанції - Коваленко І.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3632/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті,

установив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області у віці 32 роки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті залишено без руху. Надано заявнику строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме для сплати ОСОБА_1 судового збору за подачу даної заяви в розмірі 496,20 грн. та надання лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

На виконання зазначеної вище ухвали, представником заявника подана заява, в якій зазначено, що при постановленні ухвали про залишення заяви без руху було зроблено висновки, які не відповідають дійсності і полягають у тому, що м. Маріуполь Донецької області не постраждало від збройної агресії російської федерації і не відноситься до тимчасово окупованої території України, зазначено формулювання норми права у редакції, яка відмінна від редакції зазначеної у нормативно-правовому акті (п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»); застосовано до процесуальної дії стосовно відкриття провадження у справі не норми ЦПК України, а Правила державної реєстрації актів цивільного стану, та Інструкцію щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що необхідність отримання свідоцтва про смерть саме через встановлення факту смерті чоловіка відбулась у зв`язку із збройною агресією російської федерації, тому вона відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, вона не відповідає вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України, зокрема, заявником не надано документи, що підтверджують сплату судового збору. Суд встановив, що сплаті підлягає судовий збір у розмірі 496,20 грн.

У зв`язку з невиконанням заявником ухвали про залишення заяви без руху, іншою ухвалою від 11 серпня 2022 року, суд першої інстанції повернув заяву заявнику у порядку ст. 185 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом зазначеної норми особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, повинна дотриматися встановленого цивільним процесуальним кодексом порядку, в тому числі щодо форми, змісту позовної заяви, сплати судового збору, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просила встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області у віці 32 роки.

При цьому в заяві звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті подана у зв`язку з необхідністю отримання від органів реєстрації актів цивільного стану України свідоцтва про смерть, та реалізувати своє право на спадщину, а не у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не має пільг зі сплати судового збору відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №243/9106/18, від 04 жовтня 2019 року у справі №242/4145/19, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №350/2002/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що заявник звільнена від сплати судового збору за подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку із тимчасовою окупацією території України, а тому суд не мав правових підстав для залишення заяви без руху, з підстав не сплати судового збору, оскільки такі доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відтак, суд першої інстанції з додержанням загальних правил, встановивши, що заявник не сплатив судовий збір за подання заяви про встановлення факту смерті, залишив вказана заяву без руху та надав строк для усунення недоліків (ст. 185 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, а відтак відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба