Постанова

Іменем України

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2-2823/11

провадження № 61-19928св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

боржники: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Трісмегіст»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року у складі судді Петренка В. С. та постановуОдеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 рокуу складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Трісмегіст» (далі -ТОВ «Трісмегіст») про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007.

Заяву обґрунтовано тим, що за договором про відступлення прав вимоги

№ 16-01/19/1 ОСОБА_1 отримала право вимоги заборгованості за договором кредиту від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007, боржниками за яким є ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст».

Просила замінити сторону виконавчого провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ТОВ «Трісмегіст» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року

№ СМ-SME502/003/2007, зазначивши у заяві: «виданого на боржника ТОВ «Трісмегіст», стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ОСОБА_1 »

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-2823/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007, де боржником є ОСОБА_2 , зі стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ОСОБА_1 та замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-2823/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007, де боржником є ТОВ «Трісмегіст», зі стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ОСОБА_1 .

Ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що за договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 ОСОБА_1 отримала право вимоги заборгованості за договором кредиту від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007 та всіма забезпечувальними договорами, боржниками за якими є ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст». Оскільки ОСОБА_1 стала єдиним кредитором за вказаними договорами, тому є підстави для заміни сторони (стягувача) виконавчого провадження на його правонаступника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є правонаступником первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк», оскільки вона звернулася до суду із заявою про заміну сторони не до первісного кредитора, а до наступного - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

ОСОБА_1 - неналежний правонаступник сторони виконавчого провадження, оскільки попередній кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт фінанс груп» (далі - ТОВ «Стандарт фінанс груп») не скористалось своїм правом на отримання права вимоги у судовому порядку.

ОСОБА_1 не довела набуття нею права вимоги у солідарному порядку до ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст» за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007. У справі відсутні докази укладення договору про відступлення права вимоги за договором поруки та самого договору поруки, за яким ТОВ «Трісмегіст» є поручителем.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження не можна замінити сторону виконавчого провадження правонаступником за відсутності відкритого виконавчого провадження.

Фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право (дозвіл) на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, а також наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін, а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Суд апеляційної інстанції помилково врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16, не звернув уваги на наявність конфлікту інтересів судді, який у іншій справі був головуючим, а ОСОБА_2 - присяжним.

Суди попередніх інстанцій порушили право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, оскільки не повідомляли його про час, дату і місце судових засідань у справі.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у серпні 2022 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Зімірьова О. О., заперечує проти доводів ОСОБА_2 , просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що мотиви та підстави, зазначені в касаційній скарзі, не спростовують законності ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Суди попередніх інстанцій врахували презумпцію правомірності правочину, а також відсутність у законодавстві прямої заборони відступлення права вимоги на користь фізичної особи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року зупинено виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року до закінчення касаційного розгляду справи.

У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав: суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтей 512, 514 ЦК України, порушили норми процесуального права, а саме статтей 55, 79-81, 89, 95, 128, 130, 187, 211, 223, 442 ЦПК України.

Суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 2-102/2011, від 22 листопада 2021 року у справі № 2-2172/10, від 27 лютого 2019 року у справі № 463/1003/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 751/11724/14, від 03 березня 2021 року у справі № 2-82/10, від 18 серпня 2021 року у справі № 752/12124/13, від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11, від 16 грудня 2020 року у справі № 570/4501/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 280/1051/14-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 161/12590/19, від 29 травня 2019 року у справі № 308/5729/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 363/4918/13, від 16 червня 2021 року у справі № 756/552/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 2-3008/10, від 19 травня 2020 року у справі № 362/88/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 759/1958/15-ц, від 16 лютого 2021 року у справі

№ 2-3675/12, від 30 липня 2020 року у справі № 755/13782/15-ц; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 198/305/15-ц, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 07 липня 2021 року у справі № 459/3215/19, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ТОВ «Трісмегіст» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» загальну суму заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007 у розмірі 2 639 749,50 грн, що еквівалентно 331 985,59 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 850,00 грн витрат зі сплати судового збору та 60,00 грн витрат зі сплати збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнуто з ТОВ «Трісмегіст» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 850,00 грн витрат зі сплати судового збору та 60,00 грн витрат зі сплати збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання вказаного заочного рішення суду Київський районний суд м. Одеси 30 липня 2014 року видав виконавчий лист № 2-2823/11.

31 січня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» укладено договір факторингу № б/н, відповідно до якого, клієнт (первісний кредитор) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає, а фактор (новий кредитор) ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором, у тому числі за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007.

Згідно з актом приймання-передачі документації, який є додатком 1 до договору факторингу від 31 січня 2020 року № б/н, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав, а ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» прийняв таку документацію: кредитний договір від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007 та додаток № 1 до кредитного договору від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007.

Також 31 січня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 18 травня 2007 року № РМ-SME502/003/2007.

Згідно з актом приймання-передачі документів, який є додатком 1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 18 травня 2007 року

№ РМ-SME502/003/2007, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав, а ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» прийняв такі документи: договір іпотеки від 18 травня 2007 року № РМ-SME502/003/2007.

31 січня 2020 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 31 січня 2020 ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» передав, а ОСОБА_1 прийняла кредитний договір від 18 травня 2007 року

№ СМ-SME502/003/2007 та додаток № 1 до кредитного договору від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007.

Також 31 січня 2020 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки

від 18 травня 2007 року № РМ-SME502/003/2007 та згідно з актом приймання-передачі документів ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» передав, а ОСОБА_1 прийняла наступні документи: договір іпотеки від 18 травня 2007 року

№ РМ-SME502/003/2007.

На виконання умов договору ОСОБА_1 31 січня 2020 року сплатила ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» грошові кошти у розмірі 1 252 000,00 грн за відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується копією платіжного доручення від 31 січня 2020 року № 2429318.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки іпотекодержателем за договором іпотеки від 18 травня 2007 року № РМ-SME502/003/2007 є ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтею 2 ЦПК України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків сторони, яка вибула.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України саме за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, який набув від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, зокрема й право бути стороною виконавчого провадження.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 (провадження №11-771ас18) та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні.

Згідно з матеріалами справи разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження ОСОБА_1 18 лютого 2020 року подала до суду копію виконавчого листа від 30 липня 2014 року № 2-2823/11.

Виконавчий лист від 30 липня 2014 року № 2-2823/11, починаючи з вересня 2016 року, неодноразово пред`являвся до виконання.

Востаннє виконавче провадження за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке зазначене стягувачем у виконавчому листі, відкрито 18 грудня 2019 року (ВП № 60911270).

Суди встановили, що ОСОБА_1 є правонаступником стягувача, оскільки відповідно до договорів про відступлення прав вимоги від 31 січня 2020 року № 16-01/19/1 отримала право вимоги заборгованості за договором кредиту від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007 та всіма забезпечувальними договорами, боржниками за якими є ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст».

На виконання умов договорів ОСОБА_1 31 січня 2020 року сплатила ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» грошові кошти у розмірі 1 252 000,00 грн за відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується копією платіжного доручення від 31 січня 2020 року № 2429318.

Договори про відступлення права вимоги від 31 січня 2020 року не визнані судом недійсними.

За таких обставин суди обґрунтовано вважали, що оскільки ОСОБА_1 на підставі чинного договору про відступлення права вимоги стала єдиним кредитором за кредитним договором від 18 травня 2007 року

№ СМ-SME502/003/2007, є правові підстави для заміни стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні.

З огляду на це Верховний Суд відхиляє відповідні доводи касаційної скарги, а саме: ОСОБА_1 є неналежним правонаступником сторони виконавчого провадження; ОСОБА_1 не довела набуття нею права вимоги у солідарному порядку до ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст» за кредитним договором від 18 травня 2007 року № СМ-SME502/003/2007.

У постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 2-102/2011, від 22 листопада 2021 року у справі № 2-2172/10, від 27 лютого 2019 року у справі № 463/1003/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 751/11724/14, від 03 березня 2021 року у справі № 2-82/10, від 18 серпня 2021 року у справі № 752/12124/13, від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11, від 16 червня 2021 року у справі № 363/4918/13, на які заявник посилається у касаційній скарзі, вказано про необхідність надання суду доказів переходу прав вимоги також за забезпечувальними договорами, які б указували на існування підстав для заміни стягувача, а також реальне виконання умов договорів відступлення права вимоги.

Висновки судів попередніх інстанцій про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаних постановах Верховного Суду.

Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неможливість вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 , оскільки фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, з огляду на таке.

У постановах від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 та від 30 червня 2022 року у справі № 276/1706/14-ц Верховний Суд зазначив: «…вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни».

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробила висновок: «…вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Водночас встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або пред`явлення вимоги визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України».

Таким чином, питання правомірності набуття ОСОБА_1 права вимоги за договорами від 31 січня 2020 року не є предметом дослідження під час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого правадження.

З огляду на це Верховний Суд відхиляє відповідні посилання заявника на необхідність урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 570/4501/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 280/1051/14-ц.

Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неможливість заміни сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, дійшла висновку, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13 (провадження № 61-10801св21), щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

Як зазначено вище, у справі, яка переглядається у касаційному порядку, виконавчий лист від 30 липня 2014 року № 2-2823/11, починаючи з вересня 2016 року неодноразово пред`являвся до виконання.

На момент набуття ОСОБА_1 31 січня 2020 року прав вимоги заборгованості за договором кредиту від 18 травня 2007 року

№ СМ-SME502/003/2007 та всіма забезпечувальними договорами, боржниками за якими є ОСОБА_2 та ТОВ «Трісмегіст», виконавчий лист від 30 липня 2014 року № 2-2823/11 перебував на примусовому виконанні.

Висновки судів попередніх інстанцій про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження не суперечать правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, на яку заявник посилається у касаційній скарзі.

Арґументи заявника про наявність конфлікту інтересів судді, який у іншій справі був головуючим, а Ганзенко С. А. - присяжним, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_2 був повідомлений про призначення розгляду справи у складі головуючого судді Петренка В. С., однак ОСОБА_2 питання щодо відводу головуючого судді у справі не заявив. Суд апеляційної інстанції не встановив безумовні підстави для відводу (самовідводу) у справі.

Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 756/552/17 щодо наявності у судді конфлікту інтересів через участь у справі присяжного ухвалена за інших фактичних обставин, тому не враховується під час розгляду цієї справи.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій порушили право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, оскільки не повідомляли його про час, дату і місце судових засідань у справі.

Згідно з матеріалами справи розгляд справи у суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався, у тому числі на підставі клопотань представника ОСОБА_2

28 вересня 2021 року судове засідання в суді апеляційної інстанції відбулось за участю представника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 .

Також представник ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання в суді першої інстанції (01 липня 2020 року), що підтверджується присутністю представника у судовому засіданні 09 червня 2020 року та підписом представника на довідковому листі від 09 червня 2020 року. У судове засідання представник ОСОБА_2 01 липня 2020 року не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Верховний Суд відхиляє відповідні посилання заявника на необхідність урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 2-3008/10, від 19 травня 2020 року у справі № 362/88/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 759/1958/15-ц, від 16 лютого 2021 року у справі № 2-3675/12, від 30 липня 2020 року у справі № 755/13782/15, в яких було встановлено неналежне повідомлення учасника справи прочас, дату та місце судового засідання.

Верховний Суд не бере до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 161/12590/19, від 29 травня 2019 року у справі № 308/5729/16-ц, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 198/305/15-ц, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, оскільки у вказаних справах не вирішувалось питання про заміну сторони виконавчого провадження, а розглядались позови про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, про визнання недійсним договору іпотеки, про стягнення заборгованості.

З огляду на обов`язковість судового рішення згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України, а також враховуючи, що право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року

№ 11-рп/2012 за конституційним зверненням ОСОБА_3 ), Верховний Суд за встановлених фактичних обставин у цій справі не встановив підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року зупинено виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року до закінчення касаційного розгляду справи, то виконання вказаних судових рішень на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко