ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7448/20 Номер провадження 22-ц/814/743/23Головуючий у 1-й інстанції Федорова О.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 червня 2021 року, постановлене суддею Федоровою О.В. (повний текст складено 07 червня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до Голови правління погрібного кооперативу «Заря» Ключникової Тамари Володимирівни про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

14.12.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, у якому, з урахування уточнень, просив зобов`язати відповідача повернути його майно шляхом надання доступу до льоху №29 у погрібному кооперативі «Заря» або стягнути з ОСОБА_2 його вартість у сумі 8 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що у квітні 2008 року купив у громадянина ОСОБА_3 по рекомендації відповідача льох №29, що підтверджується розпискою, та із квітня 2008 року став членом кооперативу «Заря», що підтверджується членською книжкою з відміткою про сплату членських внесків. У вказаному льоху він зробив капітальний ремонт та використовував для збереження врожаю фруктів, овочів, консервації, спиртних напоїв та інших продовольчих запасів. Також там знаходилися будівельні матеріали та інвентар (відра, стільці, вапно, інструмент тощо). Голова кооперативу ОСОБА_2 тривалий час перешкоджає йому в доступі до належного йому льоху, не надає ключів від дверей загального входу, чим позбавила його та родину можливості користуватися льохом та майном, що в ньому знаходиться. Таке порушення його прав та охоронюваних законом інтересів є підставою для захисту у вказаний у позові спосіб.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.06.2021 позов ОСОБА_1 до Голови правління погрібного кооперативу «Заря» Ключникової Тамари Володимирівни про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язання голови правління погрібного кооперативу «Заря» Ключникової Тамари Володимирівни повернути майно ОСОБА_1 шляхом надання доступу до льоху №29 у погрібному кооперативі «Заря» або стягнути з ОСОБА_2 його вартість в сумі 8 000,00 грн. відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач не виконав свого процесуального обов`язку щодо надання належних та достовірних доказів обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення позову, зокрема, не надано доказів, що у спірному льоху знаходиться майно та грошові кошти у сумі 7 000,00 грн., а всього на загальну суму 8 000,00 грн.

Із таким рішенням не погодився позивач та оскаржив його до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Акт від 26.11.2020, яким підтверджується, що в льоху №29 зберігається належне йому майно, а саме, близько 20 банок консервації та безліч трухлявих дерев`яних ящиків. Саме це майно він наполягав повернути, а у разі його відсутності повернути його вартість у сумі 8 000,00 грн. Таким чином, викладені обставини визнані учасниками справи та не підлягають доведенню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

Зазначає про не врахування районним судом його неодноразових звернень до поліції, починаючи із 2015 року до листопада 2020 року, відповіді на які додані ним до матеріалів справи, в яких поліція рекомендувала звернутися до суду, що на його думку, підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

Цитуючи норми ст.41 Конституції України, ст.ст.316,317,319,321,387 ЦК України, статтю 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, доводить, що відповідач незаконно позбавила його майна.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.09.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

12.01.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких він із підстав, аналогічних викладеним у позові та апеляційній скарзі, наполягає на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та постановлення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила такі обставини.

Рішенням виконкому Фрунзенської районної Ради народних депутатів м.Харкова №444/3 від 20.12.1988 зареєстровано Статут споживчого кооперативу «Заря» (перереєстровано у виконкомі Харківської міської Ради народних депутатів Розпорядження №535 від 01.07.1994, Реєстраційний №09211 від 01.07.1994)./а.с.50-54/

Відповідно до копії членської книжки члена кооперативу Заря» позивач ОСОБА_1 є членом кооперативу та вперше сплатив членський внесок 02.04.2008./а.с.4-5/.

Згідно Протоколу №25 від 31.05.2020 засідання Правління кооперативу «Заря» прийнято рішення про виключення ОСОБА_1 із членів кооперативу на підставі пунктів 4.4., 4.5., 5.3., 5.11. Статуту./а.с.137-146/

Зі змісту Акту про відкриття льоху №29 від 26.11.2020, складеного комісією у складі: голови правління ОСОБА_2 , бухгалтера ОСОБА_4 , членів кооперативу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , убачається, що при огляді спірного льоху виявлено: велику кількість трухлявих ящиків дерев`яних та приблизно 20 банок старої консервації 2014 року та більш ранніх. Оскільки льох перейшов із 01.01.2020 у користування кооперативу та підлягає передачі іншій особі, весь вміст льоху підлягає утилізації./а.с.54/

У висновку, затвердженому начальником Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області 15.03.2017, про припинення перевірки за фактом звернення ОСОБА_1 09.03.2017 до відділу поліції із заявою про вжиття заходів до голови правління кооперативу «Заря» ОСОБА_2 , зазначено, що остання упродовж 2-х років забороняє його доступ до льоху №29.

Відповідно до матеріалів перевірок: ІТС ІПНП № 11381 від 31.05.2020 та ІТС ІПНП №27208 від 18.12.2020, проведених Відділом поліції №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за фактом звернення ОСОБА_1 до відділу поліції із заявами відносно голови правління кооперативу «Заря» гр. ОСОБА_2 , яка не дає останньому користуватися його льохом, остання була опитана та надала всі документи кооперативу. Повідомила, що зборами членів кооперативу ОСОБА_1 був виключений з кооперативу, у зв`язку із тим, що не виконував статут кооперативу, а саме, не вносив членські внески. Розгляд за даним фактом припинено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог, а саме, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту знаходження у спірному льоху належного йому врожаю фруктів, овочів, консервації, спиртних напоїв та інших продовольчих запасів, будівельних матеріалів та інвентаря (відер, стільців, вапна, інструменту, тощо), а також не надано суду доказів вартості вказаного майна. Крім того, позивачем не доведено факту встановлення ним у льоху металевих стелажів, їхньої вартості, та факту зберігання в льоху грошової суми в розмірі 7 000,00 грн.

Апеляційний суд з висновками районного суду погоджується, оскільки вони ґрунтуються на повному з`ясуванні фактичних обставин справи, належній правовій оцінці та правильному застосуванні норм матеріального і процесуального закону. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки досліджених судом доказів на власний розсуд та загальному цитуванні норм матеріального права, які судом першої інстанції враховані та дотримані.

Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст.80 ЦПК України.

Суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, а саме, що позивач не мав доступу до спірного льоху з 2015 року, відсутність доказів знаходження у ньому певного майна та грошових коштів у сумі 7 000,00 грн., на загальну суму 8 000,00 грн., враховуючи факт виключення позивача з членів кооперативу, - дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому колегія суддів відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на Акт від 26.11.2020, яким підтверджується, що в льоху №29 зберігається належне йому майно, а саме, близько 20 банок консервації та безліч трухлявих дерев`яних ящиків і саме це майно він наполягав повернути, а у разі його відсутності повернути його вартість у сумі 8 000,00 грн. Встановлені вказаним актом обставини наявності банок старої консервації та трухлявих дерев`яних ящиків не є належними та допустимими доказами заявлених позивачем матеріальних вимог.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом також доводи апеляційної скарги щодо неврахування районним судом матеріалів перевірок, проведених відділом поліції.

По-перше, суд першої інстанції дослідив указані матеріали та надав їм відповідну правову оцінку, а саме, що ці матеріали підтверджують факт відсутності у позивача доступу до льоху №29, яким він користувався до 2014 року. По-друге, зазначені матеріали перевірок ніяким чином не підтверджують наявність у спірному льоху заявленого позивачем у позові майна, його обсягу та вартості.

Інші доводи апеляційної скарги не гуртуються на доказах та є припущеннями позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.01.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця