ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3684/23 Справа № 199/5217/22 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2023 року у цивільній справі №199/5217/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання договору дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 серпня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування коштів дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 29 вересня 2019 року відповідач, який є батьком позивача, передав позивачу у дар власні кошти в розмірі 600000 гривень з метою придбання позивачем в особисту власність квартири АДРЕСА_1 . Зазначені кошти були отримані свого часу відповідачем від продажу власної квартири. Під час передачі коштів у дар між сторонами було укладено договір дарування, в якому узгоджені всі істотні умови договору, а також визначено, що оскільки грошові кошти передавались у вихідний день (неділю), тобто в час, коли нотаріальні дії було неможливо провести, оскільки нотаріуси в цей час не працювали, сторони дійшли згоди здійснити нотаріальне посвідчення договору на наступний день, а саме о 10 годині 30 хвилин 2019 року у приватного нотаріуса Підберезної Н.В. за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), 33. Про отримання коштів сторонами також було написано розписку. Як договір, так і розписка були посвідчені свідками братом та матір`ю позивача. Не зважаючи на домовленості, 30 вересня 2019 року відповідач повідомив позивачу, що через погане самопочуття не зможе з`явитись до нотаріуса для посвідчення договору дарування. В наступні кілька днів позивач поїхав до м. Ірпінь Київської області для придбання квартири, а після спливу місячного терміну він знову звернувся до відповідача з вимогою узгодити новий термін явки до нотаріуса задля посвідчення договору дарування коштів, але відповідач, посилаючись на зайнятість, відмовив позивачу у погодженні нової дати явки до нотаріуса. 06 жовтня 2019 року позивач знову звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо необхідності явки до приватного нотаріуса Підберезної Н.В., але отримав відмову. 28 жовтня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою вимогою про необхідність явки до приватного нотаріуса задля нотаріального посвідчення договору дарування коштів, однак знову отримав відмову, мотивовану тим, що кошти були подаровані від щирого серця батьком, а тому будь-які додаткові формальності є зайвими, а також через відсутність часу для явки до нотаріуса та зайвості витрачання коштів на нотаріальне оформлення договору.

За таких обставин, посилаючись на те, що договір дарування коштів на означену суму підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак посвідчений не був через ухилення відповідача, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, відбулось його фактичне виконання, а можливість посвідчення наразі цього договору втрачена, позивач звернувся до суду із даним позовом, який просив задовольнити.

Не погодившись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

У відзиві представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Богдан Лариса Миколаївна, посилаючись на те, що рішення суду є законне, обґрунтоване, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вище вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що позивачем, як обдаровуваним, та відповідачем, як дарувальником, підписано в простій письмовій формі договір дарування грошових коштів, датований 29 вересня 2019 року, за умовами якого предметом договору є грошові кошти в національній валюті України гривні в загальній кількості 600000 гривень, які були отримані дарувальником від продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 . Грошові кошти даруються обдаровуваному дарувальником безоплатно з метою придбання обдаровуваним квартири за адресою АДРЕСА_3 та оплати нотаріальних послуг під час оформлення угоди купівлі-продажу та сплати відповідних податків. Грошові кошти передаються одразу після укладення (підписання) договору дарування за адресою АДРЕСА_4 зі складенням відповідної розписки. Дарунок передається з дозволу дружини дарувальника.

Пунктом 1.15 договору дарування визначено, що його сторони дійшли згоди, що цей договір має бути посвідчений нотаріально. В зв`язку із чим дарувальник та обдаровуваний зобов`язані з`явитись до приватного нотаріуса ДМНО Підберезної Н.В. за адресою її робочого місця АДРЕСА_5 о 10 годині 00 хвилин 30 вересня 2019 року для нотаріального посвідчення цього договору. Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору несе обдаровуваний.

Наведені двома абзацами вище фактичні обставини підтверджуються копією відповідного договору.

Встановлено, що сторонами по справі за участю матері позивача ОСОБА_4 та брата позивача ОСОБА_5 складено датовану 29 вересня 2019 року розписку про передачу відповідачем позивачу грошових коштів в розмірі 600000 гривень на виконання умов вищевказаного договору. Копія розписки наявна в матеріалах справи.

02 жовтня 2019 року між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним Д.О. за реєстровим №2153. На підставі вказаного договору в той же день за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору продаж квартири вчинено за 564480 гривень, а сам договір укладено за нотаріально посвідченою згодою дружини позивача третьої особи у справі. Викладене підтверджується копією відповідного договору та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майном про реєстрацію права власності.

Також судом встановлено, що позивачем було складено та підписано датовані 04 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року листи-повідомлення, адресовані відповідачу, і які містять посилання на особисте отримання відповідачем таких листів із проставленням в якості дати їх отримання відповідно 06 жовтня 2019 року та 28 жовтня 2019 року. В тексті вказаних листів-повідомлень позивач звертається до відповідача з проханням з`явитись до приватного нотаріуса ДМНО Підберезної Н.В. з метою нотаріального посвідчення спірного договору дарування грошових коштів. У другому із листів мається рукописний текст відповідача про небажання здійснювати нотаріальне оформлення договору через брак часу та потреби в цьому. Копії листів-повідомлень наявні в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків матір позивача і дружина відповідача ОСОБА_4 , а також брат позивача та син відповідача ОСОБА_5 пояснили, що сторони не уклали нотаріально посвідчений договір дарування грошових коштів, оскільки потрібно було оплачувати послуги нотаріуса, а також додатково платити податки та збори, тому вирішили укласти простий письмовий договір, оскільки батьки довіряють своєму синові (позивачу). В якості підстави для не здійснення нотаріального посвідчення договору свідки зазначили також і погане самопочуття та хворобу відповідача.

Згідно копії виписки №1518818/2266 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР в період з 14 по 22 грудня 2018 року з діагнозом доброякісна гіперплазія передміхурової залози, а в подальшому 25 лютого 2019 року проходив огляд у лікаря-уролога із призначенням медикаментозного лікування. Викладені обставини підтверджуються поданою суду відповідачем копією медичної документації.

Як встановлено судом з наявних матеріалів цивільної справи, зокрема пояснень третьої особи, не заперечувалось сторонами, а також підтверджується загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Ірпінського міського суду Київської області з вересня 2022 року перебуває цивільна справа №367/3693/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, предметом спору за якою якої є в тому числі і квартира АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не обґрунтовано і не доведено, в чому саме полягає порушення, оспорювання чи невизнання прав позивача з боку відповідача нездійсненням дотепер з 2019 року нотаріального посвідченням договору дарування грошових коштів.

Колегія суддів з наведеними висновками суду першої інстанції погоджується в повній мірі.

Відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

До валютних цінностей згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» належить валюта України грошові знаки у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обміну на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших кредитно-фінансових установах на території України.

Відносить до валютних цінностей гривню і Закон України «Про валюту і валютні операції», який набув чинності 07 липня 2018 року.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада

2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично повторюють вимоги позовної заяви та зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

С.А. Зайцева