Справа № 464/978/23
пр.№ 2/464/673/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28.04.2023 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Лісовської Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду,

в с т а н о в и в:

представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 22.02.2023 звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки 51 819,88 грн інфляційних втрат та 7 129,53 грн - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду. Окрім цього, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 073,60 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами в судовому порядку вирішено спір про поділ майна подружжя. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.02.2017 у справі №464/7011/16-ц вирішено поділити автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, р.н. НОМЕР_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки як спільне майно подружжя; визнано за відповідачем право власності на вказаний автомобіль; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 152 330 грн компенсації в рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності та судові витрати. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 рішення суду першої інстанції від 28.02.2017 в частині визнання спільним майном подружжя автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, р.н. НОМЕР_2 , та його поділ між сторонами по 1/2 частки, залишено без змін. Разом з тим, 14.02.2018 відповідачем укладено договір купівлі-продажу 4641/2018/825465 спірного автомобіля з ОСОБА_4 до ухвалення кінцевого рішення Верховним Судом. Таким чином, відчуження автомобіля здійснено відповідачем одноособово, без згоди позивачки, а кошти від продажу автомобіля використано ним самостійно і жодних грошових коштів позивачці не повернуто. Вказане встановлено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2019 у справі №464/2776/19, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 компенсацію у рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль у розмірі 155 675 грн, судовий збір в розмірі 1 556,75 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 зазначене рішення залишено без змін. 21.10.2020 приватним виконавцем Михайловським С.В. відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду від 22.11.2019, однак станом на 22.02.2023 відповідачем не вчинено жодних дій щодо повернення позивачці грошових коштів у добровільному порядку, заборгованість в межах виконавчого провадження не погашена і таке порушення грошового зобов`язання є триваючим. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.11.2021 у справі №464/6424/21 з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду, стягнуто за період з 28.07.2020 по 02.09.2021 інфляційні витрати у розмірі 16 671,25 грн, 3% річних у розмірі 5 320,64 грн, судові витрати в сумі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. Враховуючи наведене, позивачка із покликанням на норми ст.625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на її користь суму нарахованого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто з 03.09.2021 по 31.01.2023, що становить 58 949,41 грн.

Ухвалою від 09.03.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бідула Г.Д. у судове засідання не з`явились, у позовній заяві просили розглядати справу у відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав.

Враховуючи неявку відповідача у судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.02.2017 у справі №464/7011/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, вирішено поділити автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, р.н. НОМЕР_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки як спільне майно подружжя; визнано за відповідачем право власності на вказаний автомобіль; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 152 330 грн компенсації в рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності та судові витрати. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 рішення суду першої інстанції від 28.02.2017 в частині визнання спільним майном подружжя автомобіль марки «Mitsubishi» (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, р.н. НОМЕР_2 , та його поділ між сторонами по 1/2 частки, залишено без змін (а.с.13-25).

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.11.2019 у справі №464/2776/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, у розмірі 155 675 грн та понесені судові витрати. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 зазначене рішення залишено без змін (а.с.26-32).

Постановою приватного виконавця Михайловського С.В. від 21.10.2020 відкрите виконавче провадження ВП №63380002 з примусового виконання виконавчого листа №464/2776/19, виданого 15.09.2020 щодо виконання вищевказаного рішення суду (а.с.38-41).

Вказане свідчить про невиконання відповідачем ОСОБА_2 зазначеного зобов`язання про сплату грошової суми за рішенням суду та на даний час таке залишається невиконаним. Вказана обставина не спростована відповідачем будь-якими доказами.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.11.2021 у справі №464/6424/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 28.07.2020 по 02.09.2021 інфляційні витрати у розмірі 16 671, 25 грн, 3% річних у розмірі 5 320,64 грн, судові витрати в розмірі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн (а.с. 33-37).

Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2, 5 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК Кодексу передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання регламентується ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказане узгоджується з правовими висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 року (справа № 589/3683/16-ц).

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. (правова позиція Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України позивачкою ОСОБА_1 від суми заборгованості 161 231,75 грн за період з 03.09.2021 по 31.01.2023 надано розрахунок понесених інфляційних втрат в розмірі 51 819,88 грн та 3% річних в розмірі 7 129,53 грн за невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів (а.с.10,11).

Разом з тим, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на даний час.

Вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені в тому числі за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану.

Таким чином, з огляду на наведені вище норми, відповідача ОСОБА_2 слід звільнити від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, зокрема щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми на період дії воєнного стану, а саме з 24.02.2022 по 31.01.2023. Разом з тим, період з 03.09.2021 по 23.02.2022 не стосується періоду дії в країні воєнного стану. З огляду на наведене, розрахунок 3% річних слід розрахувати за кількість днів прострочення зобов`язання 174 дні, відповідно сума 3% річних становить 2 305,83 грн, а розмір інфляційних нарахувань за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 становить 10 592,28 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 10 592,28 грн та 2 305,83 грн 3% річних, а всього 12 898,11 грн у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду.

Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача в користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 234 грн 90 коп.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до такого висновку.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачці ОСОБА_1 адвокатом Бідулою Г.Д. (Адвокатське бюро «Бідула та партнери», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.12.1996 №615, видане атестаційною палатою Львівської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури) на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №02/02/23-ФО від 15.02.2023.

На підтвердження понесення позивачкою ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, представником позивача подано такі докази: договір про надання професійної правничої допомоги №02/02/23-ФО від 15.02.2023, згідно з п.2.1. якого за надання професійної правової допомоги, передбаченої п.1.1.1., 1.1.2, 1.1.3 цього договору, замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 5 000 грн; акт №02/02/23-ФО.01 прийому-передачі наданої професійної правничої допомоги від 22.02.2023, який містить детальний опис витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із складності справи та фінансового стану учасників справи.

Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у додатковій постанові від 19.02.2020 щодо вирішення питання розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 2 000 грн, що пропорційно відповідатиме задоволеній частині позовних вимог. Суд вважає, що саме такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивачки ОСОБА_1 , яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду інфляційні втрати у розмірі 10 592 грн 28 коп та 3% річних в розмірі 2 305 грн 83 коп, а всього 12 898 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в сумі 234 грн 90 коп та 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 2 234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 90 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк