Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2043/22

Номер провадження 2/348/184/23

26 квітня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді О.Ю.Максименко за участю секретаря судових засідань О.Р.Боєчко

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,

У с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано 04.09.2012. Від шлюбу вони мають трьох дітей, одна з яких є неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 з відповідача стягнено аліменти на утримання двох дітей сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_5 в розмірі по 1500 грн щомісячно. Однак відповідач не виконує належним чином рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 та станом на 01.10.2022 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 27980,12 грн. Сума пені по розрахункам за несплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 за період з 01 квітня 2018 по 25.10.2022 складає 26225,80 грн. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 26225,80 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити розмір пені до 10000 грн, та зазначив, що в 2018-2019 р.р. він не сплачував аліменти, оскільки позивач не надала йому реквізити карткового рахунку для перерахування аліментів, декілька разів він направляв аліменти через переказ в АТ «Укрпошта», але кошти поверталися. Також просив врахувати, що на його утриманні є ще двоє дітей від іншого шлюбу: син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Також вважав завищеними витрати на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Пояснила, що надіслані у вересні 2022 року аліменти позивач не отримувала, оскільки перебувала за межами України.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково та надав пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2015 по цивільній справі № 348/1932/15-ц з ОСОБА_4 стягнено аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, стягнення аліментів проводити з 30.09.2015, на підставі якого було видано виконавчий лист (а.с. 10).

Як вбачається з розрахунку зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Надвірнянського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за період з 1 квітня 2018 року по 01 жовтня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів склала 27980,12 грн (а.с. 15).

Відповідач ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з 21.04.2018 (а.с. 48), має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 та доньку ОСОБА_11 (а.с. 49, 50), працює директором ТзОВ ТВП «Олімпія», заробітна плата за 2022 рік склала 81640,79 грн (а.с.88), також отримує дохід від заняття підприємницькою діяльністю (а.с.89-92).

В період з вересня по жовтень 2022 року відповідач перерахував через АТ «Укрпошта» аліментні платежі на ім`я позивача в загальній сумі 18000 грн (а.с.47).

В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що дані кошти були повернуті відправнику без вручення адресату з причини перебування позивача за межами України. Також сторонами визнаний той факт, що на момент розгляду справи заборгованість по аліментам погашена.

Як вбачається з відповіді начальника Надвірнянського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в матеріалах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 та користь ОСОБА_10 аліментів у твердій грошовій сумі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття відсутні реквізити стягувача для отримання аліментів (а.с.94).

Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів станом на 25.10.2022, здійсненого позивачем, розмір пені складає 331155,86 грн, загальна сума заборгованості за аліменти складає 26225,80 грн (а.с.16-21).

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою, яку викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц:

?р=(А1 х 1 %Q 1 )+(А2х 1 %Q2)+ (An х 1% х Qn), де

?р загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову.

Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд виходить з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця.

Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Оскільки розмір пені обмежується розміром заборгованості по аліментах і є значно більшим, суд не перевіряє правильність розрахованої пені.

Державним виконавцем розмір заборгованості ОСОБА_4 визначений в сумі 27980,12 грн, проте позивач зазначає суму заборгованості 26225,80 грн, яку суд і бере за основу, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства").

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК.

При цьому, враховуючи, що платник аліментів має стабільний дохід, також має на утриманні ще двох малолітніх дітей, а також, що протягом вересня-жовтня 2022 року відповідач перерахував позивачу аліменти в розмірі 18000 грн, які позивач з власної ініціативи не отримала, доказів іншого суду не надала, суд вважає можливим зменшити розмір пені на суму перерахованих аліментів та стягнути з відповідача пеню в сумі 8225,80 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість сплати ним аліментів в 2018-2019 р.р., бо позивач не надала йому реквізити карткового рахунку для перерахування аліментів, оскільки на даний час також відсутні реквізити стягувача для отримання аліментів, однак це не перешкоджало відповідача здійснити оплату 01.04.2018, в березні 2020, в жовтні 2021 та у вересні-жовтні 2022 перерахувати через АТ «Укрпошта». Також відповідач мав можливість з цим питанням звернутися до державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 992,40 грн.

Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 10000 грн, суд зауважує наступне.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 1011/21 про надання правової допомоги від 10.11.202 (а.с.22), квитанцію № 189 від 31.10.2022 про сплату витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн (а.с.6), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.7) та акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 1011/21 від 10.11.2021 (а.с.95).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається з ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд вважає, що категорія цієї справи не є складною, і зазначені адвокатом юридичні послуги не відповідають критерію реальності адвокатських витрат і є завищеними, а тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 157, 180, 195, 196 СК України, ст. 5 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 15, 18, 77-82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8225 (вісім тисяч двісті двадцять п`ять) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 29.10.2020, орган видачі 2621, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Брайляк Емільяна Ярославівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 953 від 11.09.2012, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: Капак Віталій Михайлович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 694 від 12.06.2009, адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О.Ю. Максименко

Повне судове рішення складено 04.05.2023.