Провадження № 6/752/202/23
У Х В А Л А

20.03.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу від 09.01.2023 р. таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Заява обгрунтована тим, що 09.01.2023 р. Голосіївським районним судом м.Києва був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на час навчання в розмірі частина заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.

Заявник вважає, що такий судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки аліменти стягнуто не з дня видачі судового наказу, а з 22.12.2022 р., крім того судом не враховано, що заявник не має заборгованості по аліменам, які були сплачені по 26.12.2022 р. і стягнення аліментів з 22.12.2022 р. на підставі судового наказу призведе до подвійного стягнення.

Заявник в судовому засіданні підтримав подану заяву, просив її задовольнити, посилаючись на незаконність стягнення з нього аліментів з 22.12.2022 р., відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів, а також зазначив, що ОСОБА_1 при зверненні до суду не надано доказів, що повнолітній син потребує допомоги, не може самостійно утримувати себе, не надано доказів витрат, які остання несе на утримання повнолітнього сина.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду заяви повідомлялась за адресою, зазначеною в заяві про видачу судового наказу.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 09.01.2023 р. Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня досягнення сином повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 і до досягнення ним 23 років, за умови продовження навчання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

ОСОБА_2 як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що судом стягнуто з нього аліменти помилково з 22.12.2022 р., хоча він сплатив аліменти до 26.12.2022 р. за рішенням суду до повноліття сина.

Обставини, на які посилається заявник, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та не свідчить про відсутність обов`язку у боржника по сплаті аліментів.

Заявник при зверненні до суду просила стягувати аліменти з моменту повноліття сина - ОСОБА_3 , однак при підготовці заяви допустила помилку в даті з якої необхідно стягувати аліменти, що відповідно і було зазначено в судовому наказі.

Зазначена помилка може бути усунута шляхом внесення виправлень до судового наказу відповідно до положень ст.173 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому не вбачає підстав для її задоволенні.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя