Справа № 305/890/23
Провадження по справі 2-з/305/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2023 р. Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Ємчук В.Е. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ :

До Рахівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна подружжя, в якій позивач просить визнати житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані у АДРЕСА_1 та припинити його частку у спільній власності подружжя на спірне майно - автомобіль Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року та стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь 252870 гривні.

Одночасно з позовною заявою Позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що у шлюбі з Відповідачкою вони придбали автомобіль Тойота Прадо, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року, який Відповідачка забрала та перереєструвала його на ОСОБА_3 для уникнення його поділу, а тому він вважає, що для забезпечення позову необхідно накласти арешт на цей автомобіль у вигляді заборони для відповідача вчиняти певні дії щодо автомобіля, що обумовлюється тим, що відповідач має реальну можливість ще раз перереєструвати автомобіль на іншу особу, пошкодити автомобіль в аваріях, що унеможливить реальне виконання рішення. З огляду на викладене просить накласти арешт на автомобіль Тойота Прадо державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2004, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 та заборонити ОСОБА_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 використовувати зазначений автомобіль особисто або шляхом передачі даного автомобіля в користування іншим особам, зобов`язати даний автомобіль передати на зберігання без права користування ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України дана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяви, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено види забезпечення позову, якими є 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;1-1) накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) заборона вчиняти певні дії; 3) встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів; 9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Позивач, ОСОБА_1 , у позовній заяві серед іншого заявив вимогу про припинення його частки у спільній власності подружжя на спірне майно - автомобіль Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року та стягнення з відповідачки, ОСОБА_2 , на його користь 252870 гривні, що становить компенсацію 1/2 частини автомобіля, що належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя, при цьому зазначаючи, що на даний час цей автомобіль перереєстрований на громадянина ОСОБА_3 .

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на автомобіль Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , при цьому сам же у заяві про забезпечення позову та у позовній заяві зазначив про перереєстрацію цього автомобіля на громадянина ОСОБА_3 , й на підтвердження зазначеного додав інформацію територіального сервісного центру МВС №2145 (ТСЦ МВС №2145), де, дійсно, власником автомобіля марки TOYOTA PRADO, що являється предметом позову ОСОБА_1 , на даний час є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у ТСЦ №2145/2023/3731 від 29.03.2023, тобто наразі не існує автомобіля Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року, який був би зареєстрований за громадянкою ОСОБА_2 .

Крім того, враховуючи, що у позовній заяві ОСОБА_1 не оспорює договору відчуження автомобіля Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року, що був укладений між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, й не ставить вимогу про витребування цього майна із чужого незаконного володіння, а вимагає припинення його частки та стягнення в його користь вартості 1/2 частки цього автомобіля, отже позовні вимоги не узгоджуються із вимогою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на цей автомобіль, адже в даному випадку немає підстав стверджувати те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, забезпечення позову, відповідно до норм ЦПК України, суд застосовує, з метою гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. На даний час автомобіль Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2004 року, зареєстрований за ОСОБА_3 , а отже, у разі накладення арешту на цей автомобіль, можуть бути порушені законні права та інтереси останнього.

Посилання заявника на те, що заходи забезпечення у виді накладення арешту на майно слід застосувати задля уникнення можливості відповідачки ще раз перереєструвати автомобіль на іншу особу, безпідставними, оскільки як уже зазначалося саме ОСОБА_3 наразі є власником автомобіля, якому належить право розпоряджатися цим майном.

Дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи наявні у суду відомості про належність спірного майна, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, спосіб захисту своїх порушених прав, обраний позивачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: В.Е.Ємчук