КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №359/9802/22
номер провадження №22-ц/824/5386/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В.,

у цивільній справі №359/9802/22 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за результатами розгляду якого, просила скасувати постанову державного виконавця Бориспільського МРВ ДВС ГТУ юстиції у Київській області Хороша Н.В. від 08 грудня 2022 року про відмову у відкриті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Бориспільським міськрайонним судом Київської області по справі № 359/3092/19 від 29 червня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн., та зобов`язати відкрити виконавче провадження і виконати рішення суду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року у відкритті провадження у справі, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що вона помилково назвала подану скаргу на дії державного виконавця, позовною заявою. Зі змісту поданого документу вбачається, що нею оскаржуються дії державного виконавця, а відтак, це є скарга та має розглядатися у порядку розділу VII ст.. 447-453 ЦПК України. Помилка скаржника в тому, що вона назвала скаргу на дії державного виконавця позовною заявою, не може бути перешкодою у доступі до правосуддя.

Відзиву подано не було.

Учасники справи будучи повідомленими про розгляд справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність незявившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , фактично оскаржує дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, що має розглядатися за правилами, визначеними розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», тобто на підставі відповідної скарги, а не в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право, а вимоги позивача стосуються дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, що має розглядатися за правилами, визначеними розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Посилання скаржника на те, що нею помилково зазначено скаргу на дії державного виконавця позовною заявою, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 визначено процесуальний статус учасників справи, як позивач та відповідач, що є сторонами у позовному провадженні, на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, що містить вимоги до позовної заяви, остання зазначила, що: оригінали поданих разом з позовною заявою копій доказів знаходяться у неї; нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; нею не проводилися заходи досудового врегулювання спору. Зазначене свідчить про те, що звертаючись до суду з метою скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, ОСОБА_1 мала на меті подати та подала саме позовну заяву, а не скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Інших доводів на обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник не зазначила.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: