Справа№592/3458/23
Провадження №2/592/1055/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

02 листопада 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючої судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним цивільним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 08.10.2022 року о 18 год. 45 хв., в м. Суми по вул. Білопільський Шлях, 19, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Lexus LS460», д.н.з. НОМЕР_1 (відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», поліс №207685501) при виїзді в АЗС «ANP» не надав перевагу транспортному засобу «NISSAN Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась по вул. Білопільський шлях та скоїв з нею зіткнення.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2022 року по справі №592/7380/22 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Lexus LS460», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», поліс №207685501, тому їх було повідомлено про настання страхового випадку. Згідно відповіді ПрАТ «СК «ВУСО», розрахунок страхового відшкодування проводився на підставі ремонтної калькуляції №2259347 від 18.10.2022 року, згідно якої вартість відновлюваного ремонту (вартість робіт і матеріалів та запасних частин) склала 101 127,25 грн. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,5, сума страхового відшкодування склала 50 223,93 грн. Однак, фактична сума понесених витрат на евакуацію, проведення ремонтних робіт, заміну вузлів та агрегатів склала 70 526,00 грн. Таким чином, різниця між фактично понесеними витратами та сумою страхового відшкодування складає 27 302,07 грн.

При зверненні до страхової компанії позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає і тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП.

Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, спричиненої масовими душевними стражданнями внаслідок пошкодження майна; ОСОБА_1 перебувала в шоковому стані від того, що пережила в момент ДТП, оскільки переживала за життя та здоров`я своїх дітей, які перебували в салоні автомобіля під час ДТП. Позивач заявляє, що переживала хвилювання, погано спала вночі, в неї з`явився страх перед дорогою, відчуття, що вона пережила під час ДТП не полишають її. Ремонт автомобіля сильно позначився на сімейному бюджеті, що призвело до ще більших хвилювань. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 15000 грн. Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 27 302,07 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн, а також понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

В судове засідання, яке було призначено на 18.05.2023 року на 10:00 год. відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином, відзиву чи будь-яких пояснень по суті справи не надав. В наступні судові засідання відповідач викликався через оголошення на офіційному сайті судової влади, на які також не з`являвся.

Представник позивача адвокат Вовк О.В. в судове засідання 02.11.2023 року не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «ВУСО» жодних пояснень по суті справи не надав.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.10.2022 року о 18 год. 45 хв., в м. Суми по вул. Білопільський Шлях, 19, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Lexus LS460», д.н.з. НОМЕР_1 (відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», поліс №207685501) при виїзді в АЗС «ANP» не надав перевагу транспортному засобу NISSAN Juke, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась по вул. Білопільський шлях та скоїв з нею зіткнення.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2022 року по справі №592/7380/22 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 має передбачене законом право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням її автомобіля «NISSAN Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що мало місце 08.10.2022 року в м. Суми по вул. Білопільський Шлях, 19.

У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, крім іншого, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Положенням ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, котрий спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-IV).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У відповідності до ст. 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями пункту 36.2 Закону №1961-IV передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих і ствердних доказів на підтвердження наявності ознак узгодженості між потерпілим і страховиком щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки завданих збитків чи експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з Акту №1210 про прийняття виконаних робіт від 12.10.2022 р. та товарного чеку №105 від 12.10.2022 року, ОСОБА_1 оплатила евакуацію автомобіля з місця ДТП в сумі 1650 грн. Відповідно до Акту прийняття-передачі виконаних робіт, вона сплатила за послуги СТО 1500 грн. Згідно товарного чеку СПД ОСОБА_3 , для автомобіля позивача була придбана шина вартістю 3880 грн. Відповідно до видаткових накладних, позивачем були придбані запчастини на суму 5700 грн, 30271 грн, 9926 грн, 3850 грн (а.с.18-20). Також ОСОБА_1 оплачені послуги по проведенню ремонту авто згідно Акту надання послуг №5 від 09.11.2022 року на суму 20749 грн (а.с.20 на звороті). Разом матеріальні витрати складають 77526 грн. За мінусом суми сплаченого страхового відшкодування в сумі 50223,93, різниця становить 27302,07 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Lexus LS460», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», поліс №207685501, позивач ОСОБА_1 звернулася до вказаної страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

ПрАТ «СК «ВУСО» було призначено та виплачено ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 50223,92 грн.

Так як розмір виплаченої страхової суми значно відрізнявся від фактичної суми ремонту транспортного засобу «NISSAN Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимушена була звернутися до відповідача ОСОБА_2 із Листом-вимогою про компенсацію різниці між сумою страхового відшкодування та фактичними витратами на ремонт автомобіля (а.с.33-36). Проте, відповіді від відповідача ОСОБА_2 не надійшло.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до висновку Верховного Суду, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 03.10.2018 року по справі №686/17155/15, зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2021 року по справі №759/7787/18.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи викладене та зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, не спростовані жодними належними доводами і аргументами відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 27302,07 грн, що становить різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «NISSAN Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 08.10.2023 року за участю транспортного засобу «Lexus LS460», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «СК «ВУСО» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу деталей.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5, п. 7 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року), до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, зумовлені обставинами взаємодії зі страховою компанією відповідача та її небажанням здійснювати страхове відшкодування у обсязі, достатньому для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, беручи до уваги значний проміжок часу, протягом якого позивач не мав можливості використовувати належний йому транспортний засіб за призначенням, зважаючи на необхідність залучення адвоката для захисту порушених прав, потребу звернення до суду, з урахуванням принципів розумності, виваженості, справедливості та вимог чинного законодавства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., яка буде справедливою сатисфакцією душевних переживань, завданих пошкодженням майна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 08.02.2023 року між адвокатом Вовк О.В. та ОСОБА_1 було укладено Договір №42 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати замовнику консультації; надавати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів замовника в будь-яких судах, органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організація всіх форм власності; представляти інтереси замовника в правоохоронних та контролюючих органах, пов`язаних із захистом прав при відшкодуванні шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою від 08.10.2023 року, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «NISSAN Juke», д.н.з. НОМЕР_2 ; замовник, у свою чергу, зобов`язався оплатити надані послуги та компенсувати фактичні витрати (а.с.37-38).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що Клієнт повинен перерахувати Адвокату вартість послуг протягом 20 днів з дня укладення договору

Остаточний розрахунок за надані послуги здійснюється на підставі складеного та підписаного сторонами акту приймання-передачі послуг(п. 4.4 Договору).

20.03.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Вовк О.В. складено та підписано Акт прийняття-передачі наданих послуг за Договором №42 від 08.02.2023 року, в якому визначено перелік виконаних адвокатом робіт, витрачений час та вартість наданої правової допомоги що становить 5000,00 грн. (а.с.41). Зі змісту Акту вбачається, що адвокат Вовк О.В. отримав погоджену суму (гонорар) у повному обсязі, а замовник ОСОБА_1 прийняла виконані роботи повністю та належної якості. Між сторонами відсутні претензії з приводу виконаних робіт.

На виконання умов Договору №42 про надання правової допомоги від 08.02.2023 року та Акту виконаних робіт, 20.03.2023 року року ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката Вовк О.В. в якості плати за надані юридичні послуги грошові кошти 5000,00 грн. (а.с.41).

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 було сплачено 1073,60 грн. судового збору, які, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись положеннями ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 27 302 грн. 07 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., разом в сумі 37 302 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп, а всього 6073 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу протягом двох днів рекомендованим листом із повідомленням. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили у встановленому законом порядку.

Суддя І.М. Фоменко