Провадження № 4-с/161/55/23
У Х В А Л А

іменем України

12 жовтня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника заявника Гураля С.П.

представника ДВС Самчука О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

В С Т А Н О В И В:

02.08.2023 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою на обґрунтування якої зазначив, що під час реалізації свого права на відчуження належного їй майна вона дізналася що на таке накладено арешт. Підставою спірного арешту стали постанови ВДВС Луцького РУЮ Волинської області постанови про арешт майна боржника від 22.02.2011 року та від 04.04.2011 року, обидві з яких винесені в рамках ВП № 24659427. Вказане виконавче провадження здійснювалося на підставі виконавчого листа, виданого 15.02.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання судового рішення у справі № 2-6117/2011 про стягнення з неї на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 38880,35 грн. боргу. Однак, ще 14.10.2011 року ВП № 24659427 було завершене на підставі п. 2 ч,1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та після закінчення строку свого зберігання таке було знищене. Будь-які інші виконавчі провадження, в яких би вона була боржником, на виконанні органів ДВС України не перебуває. Просить суд зняти арешти, накладені постановою державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ від 22.02.2011 року про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 10899392 від 02.03.2011 року та постановою державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ від 04.04.2011 року про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 11479373 від 09.08.2011 року, які були накладеними у виконавчому провадженні № 24659427.

В судовому засіданні представник заявника (боржника) заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні викладеним у вищевказаній скарзі.

Представник суб`єкта оскарження в судовому засіданні щодо скасуванні спірних арештів не заперечував. Суду пояснив, що у Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської обл. ЗМУ Міністерства юстиції відсутні передбачені чинним законодавством підстави для скасування оспорюваних постанов про арешт майна боржника, а тому у даному випадку бездіяльності органу ДВС немає. Також зазначив, що відносно ОСОБА_1 інші виконавчі провадження не здійснюються.

Представник заінтересованої особи (стягувача) ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, пояснення на скаргу, заяви та клопотання від нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської обл. ЗМУ Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 24659427, яке здійснювалося на підставі виконавчого листа, виданого 15.02.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання судового рішення у справі № 2-6117/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в розмірі 38880,35 грн. (а.с. 6).

Як вбачається з інформації із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо майна ОСОБА_1 внесено записи із реєстраційним номером обтяження 10899392 від 02.03.2011 року та реєстраційним номером обтяження 11479373 від 09.08.2011 року, відповідно до яких на усе належне боржнику майно було накладено арешт. Підставою внесення вказаних заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стали постанови державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ від 22.02.2011 року та від 09.08.2011 року відповідно, обидві з яких винесені у виконавчому провадженні № 24659427 (а.с. 4-5).

Як вбачається із листа Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської обл. ЗМУ Міністерства юстиції № 38045 від 20.07.2022 року, виконавче провадження № 24659427 було завершене 14.10.2011 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, законодавчі підстави, які б зумовлювали зняття арештів з майна ОСОБА_1 відсутні (а.с. 6).

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення заявниці ОСОБА_1 до суду з даною скаргою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено під час розгляду скарги, виконавче провадження з примусового виконання судового рішення в цивільній справі 2-6117/2011 було завершено, виконавчий документ повторно не пред`являвся.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Як встановлено судом, будь-яких відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , стягувачем в яких є ПАТ «ВіЕйБі Банк» немає.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, дійсного виконавчого документу та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської обл. ЗМУ Міністерства юстиції.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Луцького РУЮ від 22.02.2011 року у виконавчому провадженні № 24659427 про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 10899392 від 02.03.2011 року.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Луцького РУЮ від 04.04.2011 року у виконавчому провадженні № 24659427 про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 11479373 від 09.08.2011 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 13 жовтня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська