Справа № 450/430/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1336/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Брикар Олега Михайловича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 43365 грн. 87 коп. заподіяної внаслідок протиправних дій шкоди, яка складається з 23365 грн. 87 коп. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 04 листопада 2022 року він, керуючи належним йому транспортним засобом марки «Фольксваген» моделі «Поло» номерний знак НОМЕР_1 , зупинився перед в`їздом на своє подвір`я за адресою АДРЕСА_1 . Автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «Таврія» номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , рухався йому назустріч і зупинився перед його автомобілем, заблокувавши проїзд. З вказаного транспортного засобу вийшов відповідач, який вимагав звільнити проїзд, а після отримання відмови, почав умисно наносити удари по транспортному засобу марки «Фольксваген» моделі «Поло» номерний знак НОМЕР_1 , спричинивши його пошкодження, після чого зник. Зазначив, що після події він звернувся до ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області з відповідною заявою щодо дій відповідача. Згідно зі звітом про оцінку № 2332/22 від 04 листопада 2022 року, відповідачем завдано матеріальної шкоди у розмірі 23365 грн. 87 коп. Крім того, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями відповідача та пошкодженням його майна. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 30000 грн. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Разом з позовною заявою подав клопотання про витребування у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області доказів.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Брикар Олег Михайлович, подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не згідний у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд не вжив належних заходів щодо одержання доказів, які мають вагоме значення для ухвалення обґрунтованого рішення.

Звертає увагу, що судом першої інстанції поза увагою залишилися пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були відібрані працівником поліції 04 листопада 2022 року після прибуття на місце події.

Зазначає, що протиправна поведінка відповідача полягає у його активних діях, які виразились у заподіянні ударів по транспортному засобу позивача, що як наслідок спричинило майнову шкоду у розмірі 23 365, 87 грн., що підтверджується висновком експерта №2332/22 від 04 листопада 2022 року.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Брикар О.М. подав клопотання про розгляд справи із викликом сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду в справі про відшкодування шкоди в розмірі 53 365, 87 грн., тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційним судом даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК).

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України). Враховуючи наведені вище норми ст.. 367 ЦПК України, якою встановлено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, й те, що відповідно до ст. 43 цього кодексу учасник справи має право подати до суду письмові пояснення в межах доводів апеляційної скарги та щодо вимог, заявлених у суді першої інстанції, - підстав визначення іншого порядку розгляду даної справи, ніж той, який передбачений ч.1 ст. 369 ЦПК України немає, а тому в задоволенні клопотання представника апелянта необхідно відмовити.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, 04 листопада 2022 року ОСОБА_1 звертався з повідомленням на лінію 102 та просив прийняти міри до водія автомобіля Лада д.н.з. НОМЕР_2 , який пошкодив автомобіль заявника марки Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 .

З пояснень ОСОБА_1 , наданих працівнику поліції, вбачається, що 04 листопада 2022 року він, керуючи належним йому транспортним засобом марки «Фольксваген» моделі «Поло» номерний знак НОМЕР_1 , зупинився перед в`їздом на своє подвір`я за адресою АДРЕСА_1 . Автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «Таврія» номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , рухався йому назустріч і зупинився перед його автомобілем, заблокувавши проїзд. З вказаного транспортного засобу вийшов відповідач, який вимагав звільнити проїзд, а після отримання відмови, почав умисно наносити удари по транспортному засобу марки «Фольксваген» моделі «Поло» номерний знак НОМЕР_1 , спричинивши його пошкодження, після чого зник.

Свідок ОСОБА_4 пояснив працівнику поліції, що 04 листопада о 14 год 05 хв. в селі Конопниця по вул.Івасюка він знаходився біля своїх воріт та побачив знайомий автомобіль сірого кольору який стояв на обочині, навпроти під`їхав автомобіль зеленого кольору, вийшов чоловік і почав бити по сірій машині.

Свідок ОСОБА_5 , вказала, що 04 листопада о 14 год 05 хв. в селі Конопниця по вул.Івасюка знаходилась біля хати коли почула крики і стукіт по машині. Невідомий їй мужчина стукав ногами по машині.

Згідно зі звітом про оцінку № 2332/22 від 04 листопада 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 23365 грн. 87 коп.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для правильного вирішення спору суду належало встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду. До таких належать протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина завдавача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

З відповіді відділу поліції №3 від 24.11.2022 року вбачається, що за результатами перевірки по фактах, викладених у зверненні ОСОБА_1 працівниками поліції не було встановлено ознак адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було. В ході розгляду матеріалів встановити особу причетну до пошкодження автомобіля Фольцваген д.н.з. НОМЕР_1 не виявилось можливим. (а.с. 63 зворот)

Окрім цього, в повідомленні було зазначено, що у випадку встановлення особи, буде проведена додаткова перевірка.

Матеріали справи не містять доказів, що працівниками поліції було встановлено особу, яка вчинила пошкодження автомобіля позивача.

Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Покликання апелянта на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як на докази, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст. 77 та ч. 2 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 79 та 80 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є належними доказами в розумінні ЦПК України, та окрім того, вказані свідки вказали що особа, яка пошкодила автомобіль позивача є їм невідомою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме дії відповідача ОСОБА_2 спричинили пошкодження його транспортного засобу, а тому підстав для стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди немає.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Брикар Олега Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.