Справа № 159/6/22 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/802/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, щодо якої встановлений сервітут, та відшкодування збитків, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Мойсейця Богдана Володимировича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

05.01.2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відносно якої встановлено сервітут, та відшкодування завданих збитків.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0.5335 га, кадастровий номер :41:010:0103 яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а також механічної дільниці площею 276 кв.м, що становить 51/100 її частки та складу листових матеріалів які розташовані на цій земельній ділянці, що підтверджено Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177687278 та №177685427 від 15.08.2019.

23 серпня 2019 року між батьком відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :41:010:0101, що знаходиться в АДРЕСА_1 було укладено договір земельного сервітуту у відповідності з яким з однієї сторони (сторона 1 ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з іншої сторони (сторона 2) з визначенням меж частини земельної ділянки на яку поширюється дія земельного сервітуту.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору сторона 2 отримала право на постійне обмежене безоплатне користування частиною земельної ділянки площею 0.0830 га, яка належить стороні 1 на умовах визначених цим договором.

Пунктом 2 договору визначено також, що земельний сервітут включає в себе право стороні 2 проїзду на транспортному засобі по наявному шляху через земельну ділянку сторони 1 згідно Плану земельної ділянки і з зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту.

Після смерті батька відповідача, тобто сторони 1 за договором встановлення сервітуту його майно успадкував ОСОБА_4 , тобто він набув права власності на земельну ділянку загальною площею 0.2204 га з кадастровим номером :41:010:0101 за вказаною вище адресою із встановленим на частину земельної ділянки площею 0,0830 га земельним сервітутом для ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який полягає у праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Всупереч встановленому договору ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні проїздом через земельну ділянку останнього шляхом заблокування воріт.

Крім того позивач зазначає, що станом на дату звернення з позовом до суду ОСОБА_4 двічі пошкоджував сокирою електричний кабель, що використовувався для розподілу електроенергії до її механічної дільниці та складу листових матеріалів, заподіявши в результаті цього майнову шкоду в сумі 6400 грн, яку вона просить стягнути з відповідача.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2023 року позов задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 частиною земельної ділянки площею 0,0830 га з кадастровим номером :41:010:0101, за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якої встановлений сервітут згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 23.08.2019 року, а саме : шляхом звільнення проїзду по наявному шляху і розблокування в`їзних воріт та повернути ділянку проїзду у попередній стан, що забезпечує повноцінне його користування за призначенням.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки витрати, які понесла для відновлення свого порушено права у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста грн. ).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім грн.).

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Мойсеєць Б. В. подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, як наслідок висновки останнього не відповідають фактичним обставинам справи, а також порушенням норм процесуального права, просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 82 ЦПК України обставини які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Цим же законом визначено, що обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовим рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.02.2023 року, яке набрало законної сили, встановлено, що 23.08.2019 року між батьком відповідача ОСОБА_5 як власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 та позивачем у справі було укладено договір земельного сервітуту. За умовами вказаного договору між сторонами було погоджено , що на належну ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :41:010:0101 за вказаною адресою в розмірі 830 метрів квадратних у визначених планом земельної ділянки конфігурації на користь позивача було встановлено особистий сервітут, який полягає у праві постійного користування визначеною частиною земельної ділянки для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

На підставі договорів купівлі-продажу від 15.08.2019 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5 нерухоме майно:

- механічну дільницю та склад листових матеріалів (51/100 частки майна), що знаходиться на земельній ділянці площею 0,053 га з кадастровим номером :41:010:0103.

- земельну ділянку площею 0,053га з вказаним кадастровим номером за адресою АДРЕСА_1 .

З грудня 2020 року між сторонами існує конфлікт щодо використання належного кожному нерухомого майна, зокрема з приводу проїзду по земельній ділянці, що належить ОСОБА_4 транспортних засобів.

Вказаним судовим рішенням позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про припинення земельного сервітуту відмовлено.

Отже, на даний час договір земельного сервітуту є чинним, а тому підлягає виконанню сторонами.

Про створення перешкод у проїзді ОСОБА_3 до належного їй нерухомого майна підтверджено наступним.

ОСОБА_8 (син позивача) неодноразово звертався до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області із заявами в яких вказував, що власник приміщення де знаходиться гараж заявника не пускає його на територію (дана інформація зафіксована на спецлінії «102» 12.11.2021 року). Аналогічне звернення зафіксоване Ковельським РУП і 20.12.2021 року.

В ході таких звернень була проведена працівниками поліції відповідна перевірка та встановлено, що між сторонами наявна конфліктна ситуація через ймовірні неправомірні дії ОСОБА_4 з приводу володіння та користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Крім того, судовим рішення від 15.02.2023 року встановлено, що доступ до земельних ділянок позивача неможливий іншим способом, окрім як через земельну ділянку з кадастровим номером :41:010:0101 яка є предметом договору земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобу по наявному шляху. Обставин, щодо можливого облаштування альтернативних заїздів до належного позивачу нерухомого майна суду не надано.

Отже, досліджені у справі докази підтверджують факт підставності позову.

Представником відповідача будь-яких доказів на спростування таких обставин не надано.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відсутні докази чинення перешкод відповідачем саме позивачці, оскільки вона особисто не зверталася в органи поліції з цього приводу, не заслуговують на увагу, враховуючи, що в ході перевірок на звернення сина позивачки було встановлено, що на земельній ділянці знаходиться саме майно позивачки, що відповідачем було нанесено збитки її майну шляхом пошкодження кабеля, у зв`язку з чим нею було проведено оплату електромонтажних робіт, що підтверджується відповідним договором та рахунком про оплату.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники та користувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватись прав добросусідства.

Частиною 1 статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки і ч.2 цієї статті передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Аналогічні висновки містяться і у роз`ясненнях, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В обґрунтування вимог завданої моральної шкоди позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_4 двічі пошкоджував сокирою електричний кабель, що використовувався для розподілу електроенергії до її механічної дільниці та складу листових матеріалів, заподіявши в результаті цього майнову шкоду в сумі 6400 грн.

Відповідно до Технічних умов стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок цеху м`яких меблів в тому числі гараж ОСОБА_7 від 29.10.2021 року остання не заперечувала підключення та видачу 5кВт потужності для ОСОБА_3 на склад листових матеріалів в межах своєї існуючої дозволеної потужності 15 кВт на цех м`яких меблів ( АДРЕСА_1 ).

І з матеріалів справи слідує також, що 18.12.2021 року ОСОБА_8 (син позивача) звертався до Ковельського РУП із заявою в якій повідомив, що ОСОБА_9 , прийшовши на їх територію перерубав силовий електрокабель, заподіявши матеріальні збитки.

Пошкодження електричного кабелю зумовило необхідність відновлення електропостачання вартість якого підтверджено документально. Так відповідно до договору з ФОП ОСОБА_10 оплата електромонтажних робіт в загальному становила 6400 гривень які були сплачені ОСОБА_3 відповідно 15 та 20 грудня 2021 року, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Мойсейця Богдана Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді :