Справа № 189/3909/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінова К.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, -

встановив:

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Суддя, ознайомившись із поданою заявою та доданими до неї документами вважає, що слід відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Водночас не будь-яка вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягає задоволенню в порядку наказного провадження.

Так, відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу обов`язково додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

До заяви про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ додана, зокрема, копія постанови про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

За правовим висновком, висловленим у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц, хоча відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Таким чином, відсутність договору за загальним правилом не є перешкодою для стягнення плати за фактично спожиті послуги, але обумовлює розгляд таких вимог доказуванням обсягів та періодів фактичного споживання таких послуг, їх вартості тощо, навіть в порядку наказного провадження.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні, і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.

Заява та додані до неї матеріали взагалі не містять жодного доказу на підтвердження обґрунтованості нарахувань плати за постачання газу (їх фактичних та нормативних підстав).

Судовий наказ це вид судового рішення, а тому на нього поширюються загальні вимоги щодо законності та обґрунтованості судових рішень. Судовий наказ, як і будь-яке судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях, а право подачі заяви про видачу судового наказу не звільняє заявника від обов`язку довести законність та обґрунтованість своїх вимог, а суд від обов`язку надати їм оцінку.

Разом з цим, наведені вище обставини вказують на те, що при поданні заяви про видачу судового наказу заявником не були дотримані вимоги статті 163 ЦПК України, а саме: всупереч п. 4 ч. 2 ст. 163 не зазначені обставини, на яких ґрунтується заява. Зокрема, зміст заяви зводиться до посилань на нормативно-правову базу господарської діяльності заявника і факт нарахування боржнику заборгованості, без викладення фактичних та юридичних підстав нарахування заборгованості, в тому числі без обґрунтування розміру щомісячних нарахувань плати за постачання природного газу тощо. Також всупереч п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України не вказаний перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України наведені вище обставини є підставами для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, суд звертає увагу, щост. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України, який триває в до цього часу.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 року, який набрав чинності 19.08.2022 року, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

При цьому, згідно абз. 2 ч.3ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» постачальникам природного газу компенсуються заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд не вбачає безспірного виникнення заборгованості, або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу до споживача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відмовляє у видачі судового наказу.

Крім того, згідно ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру не вдалося встановити зареєстроване місце проживання (перебування) боржника.

На підставі викладеного, керуючись статтями 161-166, 354,355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків. Також заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя К.С. Лукінова