Справа № 564/1210/23
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Олійник П. В.
з участю секретаря Зберун К. Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
В обгрунтування позовних вимог покликається на обставини викладені в позовній заяві.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, повно, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.
Встановлено, що 01.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики , згідно п.п. 1.1 та 3.1 якого, позикодавець надає позичальнику власні кошти (кошти, що належать останньому на праві особистої приватної власності) у вигляді позики в розмірі 104000 (сто чотири тисячі) грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики у такій же валюті. Позика повинна бути повернута до 31.12.2022 року одним платежем.
Так, на виконання умов Договору позики позивач до моменту підписання відповідного Договору передала відповідачу, а відповідач отримав в позику суму коштів в розмірі 104000 (сто чотири тисячі) грн. 00 коп., що підтверджується п. 2.2. Договору позики (сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі).
При цьому, на підтвердження факту отримання коштів згідно вищевказаного Договору позики позичальником також було складено власноручно написану останнім розписку про отримання коштів від 01.08.2022 року .
Проте, всупереч розділу 3 Договору позики станом на 01.01.2023 року та станом на момент подання даного Позову відповідачем не було повернуто позивачу жодних коштів й заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 104000 (сто чотири тисячі) грн. 00 коп.
Відповідно правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц за позовом про стягнення боргу за договором позики встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Оригінал боргової розписки перебуває у позивача, розписок про повернення позивачу боргу відповідачем суду не надано, що в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України було б допустимими та належними доказами виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики.
Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Власник, за встановленим законом виключеннями, не може бути позбавлений права власності, змістом якого є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-317, 319, 321 ЦК України).
Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач у тому числі порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту не повернув.
Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені у ст. 611 ЦК України, зокрема, до них відноситься сплата неустойки, відшкодування збитків.
Отже у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань, чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.
За порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 3.1. Договору, позика повинна бути повернута до 31.12.2022 року одним платежем .
Водночас, пунктом 4.2 Договору визначено, що при порушенні позичальником строків повернення позики, установлених даним Договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,2% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а також позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. При цьому визначити початком перебігу строку нарахування пені 01.01.2023 року.
Три проценти річних становить: з 01.01.2023 року (початок виникнення заборгованості) по 17.04.2023 року (дата подання позовної заяви): 104000 грн. 00 коп. * 3 % : 365 * 106 дні = 908 грн. 00
Розрахунок розміру боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2023 року (початок виникнення заборгованості) по 17.04.2023 року (дата подання позовної заяви) становить: січень місяць 2023 р. 100.8; лютий місяць 2023 р . 100.7; березень місяць 2023 р. 101.5
Інфляційні втрати за період прострочення повернення заборгованості за договором позики складає 3149 грн. 31 коп.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526,530, 629, 1046,1047 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226
ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 1301 (одна тисяча триста одна) грн. 03 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2023 року.

СуддяП. В. Олійник