Справа № 216/4337/23
провадження №2/216/1981/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Штефан Д.Ю. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 та, відповідно, син відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_1 та, відповідно, чоловік відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 був власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, було заведено спадкову справу № 482-2014 в Першій криворізькій державній нотаріальній конторі.

14 листопада 2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 1-861, згідно змісту якого право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_2

14.11.2014 року право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що, під час подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори відповідач ОСОБА_2 не вказала про те, що у її чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідна онука, ОСОБА_1 , яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою та, згідно ч. 1 ст. 1266 та ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України, за правом представлення після смерті свого батька, ОСОБА_3 , який помер раніше, ІНФОРМАЦІЯ_1 , також є спадкоємцем майна ОСОБА_4 .

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку спадщини, 15.06.2023 року позивач звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом Шабліян Є.М., їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що 14 листопада 2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 1-861, згідно змісту якого право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим нотаріус не має можливості видати спадщину на ім`я онуки померлого, та рекомендовано звернутись до суду за визнанням права власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач вважає, що порушене право на спадкування майна після її діда за правом представлення.

Позивач та її представник, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не використали наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явились, просили розглянути справу у їх відсутність, про що надали письмову заяву, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 92).

Відповідач ОСОБА_2 , не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 26, 91).

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 та, відповідно, син відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_1 від 30.06.2022 року (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_1 та, відповідно, чоловік відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_2 від 01.07.2022 року (а.с. 14) .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 від 24.10.1996 року, свідоцтвом про шлюб, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 від 28 квітня 2018 року та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 0 від 22 червня 2023 року, згідно змісту якого батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний ОСОБА_4 (а.с. 10-12).

За життя ОСОБА_4 був власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2011 року, виданого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-394. Загальна площа вказаного будинку складає 52,7 кв.м., житлова площа складає 44,1 кв.м. До складу також входять господарські споруди - літня кухня «Б», водоколонка І, замощення ІІ, огорожа №1, ворота, хвіртка № 2 (а.с. 81).

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 прийняла спадщину на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, було заведено спадкову справу № 482-2014 в Першій криворізькій державній нотаріальній конторі (а.с. 58-86).

14 листопада 2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 1-861, згідно змісту якого право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_2 (а.с.85).

Право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за ОСОБА_2 14.11.2014 року, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17202733 від 14.11.2014 року, номер відомостей про речове право: 7687717.

Зі змісту заяви про прийняття спадщини вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не вказала про те, що у її чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідна онука, ОСОБА_1 , яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою та, згідно ч. 1 ст. 1266 та ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України, за правом представлення після смерті свого батька, ОСОБА_3 , який помер раніше, ІНФОРМАЦІЯ_1 , також є спадкоємцем майна ОСОБА_4 .

Вищевказані обставини встановлені після дослідження матеріалів спадкової справи № 482-2014, заведеної в Першій криворізькій державній нотаріальній конторі, належним чином завірена копія вказаної спадкової справи витребувана за заявою про витребування доказів, поданою позивачем.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку спадщини, 15.06.2023 року позивач звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори.

Однак, державним нотаріусом Шабліян Є.М., їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що 14 листопада 2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий 1-861, згідно змісту якого право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим нотаріус не має можливості видати спадщину на ім`я онуки померлого, та рекомендовано звернутись до суду за визнанням права власності на нерухоме майно (а. с. 15).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач звернулась до суду у зв`язку з неможливістю оформлення права на спадщину тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки.

На підставі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним.

Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу II зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у т.ч. зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Позивач, як онука ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є спадкоємцем за правом представлення, оскільки її батько, ОСОБА_3 , помер раніше, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16 зроблено висновок, відповідно до якого частина четвертої статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України).

Вказані норми закону не вимагають вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини, у зв`язку із чим правові підстави для визначення неповнолітнім додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Як зазначено нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2023 року, окрім ОСОБА_2 , більше із заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, доказів того, що позивач ОСОБА_1 , чи її законний представник у встановленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусом не зазначено.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

На внесення змін до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 не погоджується, контакту з позивачем уникає.

Отримавши відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та встановивши, що ця перешкода пов`язана з успадкуванням майна іншою особою, позивач просить захистити порушене право в судовому порядку.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 4 вказаної статті визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Оскільки сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак лише відповідач отримала свідоцтво про право на все спадкове майно в цілому, чим було порушене право позивача на спадщину, наявні правові підстави для визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним. (Постанова ВС від 18 травня 2022 року справа № 138/1735/20 (№ 61-7244св21) Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 18 травня 2022 року справа № 138/1735/20 (№ 61-7244св21).

Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач, як спадкоємець за правом представлення, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17, від 29 червня 2022 року у справі № 383/258/21.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1221, 1223, 1261, 1266, 1268, 1296, 1297, 1301 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 2014 року, видане державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , реєстровий № 1-861.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 судові витрати у справі, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.В. Бутенко