РІШЕННЯ

іменем України

(повне)

10 жовтня 2023 рокуСправа №451/488/23
Провадження № 2/451/176/23

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/488/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радехів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ( розпискою),

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

12.04.2023 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Приймака В.О. подав до Радехівського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку ст. ст. 16, 509, 526, 530, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 28, 175 ЦПК України.

Позовна заява обгрунтована тим, що 11.10.2022 позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150 000,00 доларів США зі строком повернення до 11.11.2022, про що свідчить письмова розписка від 11.10.2022. Грошові кошти відповідач у строк не повернув та не здійснив жодних дій спрямованих на погашення позики. Відповідач не бажає в добровільному порядку виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, тому змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Просить суд стягнути заборгованість за договором позики у сумі 150 000, 00 доларів США та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2023 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

13.04.2023 та повторно 25.04.2023 суддею у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України зроблено запит про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

25.04.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь № 45890, з якої вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 25.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

15.05.2023 підготовче засідання протокольно відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та представника позивача.

Ухвалою суду від 23.05.2023 за клопотанням сторони позивача забезпечено позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб - легковий автомобіль марки «ВМW» 750І 4395, 2016 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак: НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

31.05.2023 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.06.2023 за клопотанням відповідача.

15.06.2023 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.06.2023 за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 22.06.2023 підготовче засідання відкладено через неявку сторін.

22.06.2023 від сторони відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору позики, яка ухвалою суду від 29.06.2023 прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження з первісним позовом; в подальшому за клопотанням представника відповідача зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним вчиненим під впливом обману залишено без розгляду, згідно ухвали суду від 03.10.2023.

07.08.2023 представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду клопотання про зупинення провадження в даній справі, оскільки неможливо розглянути вказану цивільну справу до вирішення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України в якій зокрема наявні докази, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог та умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Ухвалою суду від 24.08.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Чорновус Н.Ф. про зупинення провадження - відмовлено.

16.08.2023 в підготовчому засіданні за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 оголошена перерва до 24.08.2023 до 11.00 год.

23.08.2023 від представника відповідача ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення по справі, де останній зазначає, що на момент видання розписки, грошові кошти не передавалися, окрім того з самого тексту розписки не вбачається, що грошові кошти були позичені або ж отримані у борг, відповідних обставин розписка не містить, відтак у розумінні статей 1046, 1047 ЦК України, не можна вважати, що вказаний документ підтверджує укладення боргового зобов`язання.

Ухвалою суду від 24.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

11.09.2023 від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову; 03.10.2023 в судовому засіданні представник відповідача відмовився від подальшого розгляду заяви про скасування забезпечення позову, у зв`язку із неможливістю надання оригіналів документів, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу №5607 від 09.06.2022, договору комісії № 5607 від 08.06.2022, акту про технічний стан транспортного засобу та його складової частини, у зв`язку з чим 03.10.2023 протокольною ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та дали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві. Просили позов задовольнити, оскільки в добровільному порядку відповідач умови договору позики за розпискою від 11.10.2022 не виконав, на момент звернення до суду сума боргу 150 000 дол. США не погашена. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснив, що розписка відповідачем була написана власноручно і в даній розписці ОСОБА_2 підтверджував свій обов`язок перед ним - позивачем повернути борг у відповідній сумі та у визначений у ній строк, що свідчить про отримання відповідачем від нього - позивача вказаної суми коштів, та вважає, що розписка боржника ОСОБА_2 від 11.10.2022 підтверджує укладення договору позики між ним та ОСОБА_1 та факт передачі грошових коштів. Щодо твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не міг передати йому грошових коштів у розмірі 150 000,00 доларів США, оскільки такими не володів, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем (ФОП), дохід якого за звітний період 2021 року становить: 4 056 622,21 грн., 2022 року - 4 085 726,93 грн. і мав в наявносиі такі кошти.

Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився; його інтереси згідно ордеру на надання правничої допомоги представляв адвокат Білан П.В.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 03.10.2023 позов заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки жодних грошових коштів в будь-якій формі від ОСОБА_1 не отримував, в свою чергу останній також не мав можливості передати такі кошти, через відсутність у нього такої суми. Окрім того, розписка, яка написана відповідачем ОСОБА_2 не містить твердження того, що грошові кошти в сумі 150 000 дол. США передавались у борг.

10.10.2023 відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача до суду скеровано клопотання про розгляд справи без участі/за відсутності сторони відповідача; з наслідками про подання даного клопотання відповідно до вимог ЦПК України ознайомлені; щодо задоволення позовних вимог- заперечують у повному обсязі з підстав викладених у письмових та додаткових поясненнях, що були долучені до матеріалів справи та позиції висловленої представником відповідача у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача у судовому засіданні 03.10.2023, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

11.10.2022 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 11.11.2022. На підтвердження отримання вищевказаної суми ОСОБА_2 власноручно написав розписку від 11.10.2022, підписав таку. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи ( т. 2 а.с. 35).

Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

На підтвердження фінансової спроможності у позивача позичити відповідачу кошти в розмірі 150 000 дол. США, позивач подав податкову декларацію платника єдиного податку за 2021 рік, обсяг доходу ОСОБА_1 за звітний період становить: 4 056 622, 21 грн., згідно податкової декларації платника єдиного податку за 2022 рік, обсяг доходу за звітний період становить: 4 085 726,93 грн ( т. 1 а.с.130;132-133; 179-182 ).

Також представником позивача долучена відповідь Головного сервісного центру МВС від 11.05.2023 на адвокатський запит адвоката Приймака В.О. від 05.05.2023 та витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовного зареєстрованих транспортних засобів від 01.06.2023 транспортний засіб марки «ВМW» 750І 4395, 2016 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак: НОМЕР_1 з якого вбачається, що боржнику ОСОБА_2 належить автомобіль: марки «ВМW» 750І 4395, 2016 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак: НОМЕР_1 ; на підставі наданих суду даних винесена ухвала про забезпечення позову від 23.05.2023 ( т. 1 а.с.50-51, т.2 а.с. 27-28)

Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів».

Як вбачається із розписки від 11.10.2022 відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150 000 американських доларів та зобов`язався повернути їх у строк до 11.11.2022.

Факт написання власноручно та підписання такої розписки відповідачем не заперечується.

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Судом встановлено, що оригінал розписки від 11.10.2022 знаходився у позивача ОСОБА_1 - кредитора, який згодом долучив таку до матеріалів позовної заяви, що свідчить про невиконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань, за вказаним борговим документом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Зміст розписки, наданої позивачем, є зрозумілим і не викликає сумнівів, у розписці від 11.10.2022 чітко вказано, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути у повному розмірі до 11.11.2022 грошові кошти у сумі 150 000 американських доларів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами правовідносин за договором позики (розпискою).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи № 127/3120/16-ц, №752/19567/14-ц).

При цьому суд враховує, що сам факт підписання 11.10.2022 розписки ОСОБА_2 , за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів у розмірі 150 000 доларів США.

Даючи правову оцінку змісту вказаної розписки, суд зауважує, що словосполучення «отримав від ОСОБА_1 грошові кошти» у підписаній ОСОБА_2 розписці від 11.10.2022 вжито з використанням дієслова «отримав» у минулому часі, тобто підтверджує факт, що написанню розписки передувало отримання грошових коштів боржником.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).

Протилежні доводи відповідача про те, що договір позики є безгрошовим і він не отримував у борг грошові кошти від ОСОБА_1 за розпискою від 11.10.2022 обґрунтовувались лише доводами відповідача та його представника про те, що ОСОБА_2 написав розписку, якою він зобов`язувався повернути у строк до 11.11.2022 грошові кошти у сумі 150 000 доларів США, оскільки ОСОБА_1 мав намір скористатися даною розпискою перед своїми позикодавцями. ОСОБА_2 на виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів.

При цьому, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним вчиненим під впливом обману за усним клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 згідно ухвали суду від 03.10.2023 залишена без розгляду та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що розписка була укладена без будь-якої зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем, без будь якого обману.

Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики від 11.10.2022, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 150 000 доларів США є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення суми позики в іноземній валюті - долар США без одночасного визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, то суд зазначає таке.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», чинних на момент складання розписки.

Згідно із ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі 723/304/16-ц.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у доларах США без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті.

Стягнення боргу за договором позики здійснюється у валюті позики, про що 16.01.2019 Великою Палатою Верховного Суду зроблено відповідний правовий висновок у справі №464/3790/16-ц.

Відтак, з урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від 11.10.2022 в розмірі 150 000 доларів США.

Щодо судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути в його користь сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 13956 гривень 80 копійок, а саме: 13420,00 грн (судовий збір, сплачений за подання позовної заяви) + 536,80 грн (судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову).

Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає, що предстанком позивача у позовній заяві вказано про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу, проте проведення остаточних розрахунків відбудеться за результатами розгляду справи протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч доларів, 00 центів) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень) грн. 80 коп. судового збору.

В силу положень ч.7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, згідно ухвали про забезпечення позову від 23 травня 2023 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 16.10.2023

Головуючий суддяПатинок О. П.