Номер провадження 2/754/1822/23 Справа №754/580/23
08 травня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Саламон О.Б.
за участю секретаря - Рябенка В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, стягнення заборгованості.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 15.02.2022 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача гроші в сумі 106 190 грн. Договором визначено, що у разі повернення позики частинами, позичальник здійснює виплату відповідно до графіку виплат, згідно розписки, що є невід`ємною частиною даного договору. Згідно з цим графіком, позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю 16-го числа кожного місяця суму у розмірі 3 320 грн., а у разі не сплати, застосовується пеня 0,5% від суми заборгованості за кожень день прострочення. З моменту укладення договору позики відповідач не сплатив жодного платежу, тому загальна сума заборгованості становить 133 129,80 грн., яка складається із суми позики в розмірі 106 190 грн. та пені в розмірі 26 939,80 грн. До цього часу позичальник позику не повертає, тому позивач просить розірвати договір позики, укладений 15.02.2022 та стягнути суму заборгованості і пеню.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 18.01.2023 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Протягом розгляду справи позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. (а.с.33)
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки не повідомив.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 15 лютого 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики в письмовій формі, у відповідності до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 106 190 грн., а в разі не сплати застосовується пеня 0,5 % від суми заборгованості.
Відповідно до п.1 Договору позики Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальника гроші в сумі 106 190 грн.
Згідно п.2.3 Договору, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою.
П.2.5 Договору визначено, що у разі повернення позики частинами, Позичальник здійснює виплату відповідно до графіку виплат, згідно розписки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Згідно цього графіку погашення розрахунків по договору позики, Позичальник зобов`язаний сплачувати Позикодавцю 16-го числа кожного місяця суму у розмірі 3 320 грн. У разі не сплати, застосовується пеня 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Відповідно до умов укладеного договору та розписки відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у строк до 15 лютого 2023 року, але свої зобов`язання до цього часу не виконав.
На звернення позивача з вимогою про повернення позики, відповідач ОСОБА_2 проігнорував дану вимогу.
Щодо позовних вимог про розірвання договору позики, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Обгрунтовуючи позов, позивач, як на підставу розірвання договорів у відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України, послався на ухилення відповідача від виконання істотних умов договору, а саме те, що з моменту укладення договору позики Позичальник не сплатив жодного платежу та суму позики не повертає.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості та пені, судом встановлено наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.
Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, договір позики від 15 лютого 2022 року є документом, що підтверджує отримання ним грошових коштів у розмірі 106 190 грн. та письмовим зобов`язанням повернути ці кошти у конкретно обумовлений у цьому договорі час, а саме до 15 березня 2023 року.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 106 190 грн. та пеню у розмірі 26 939,80 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє їх в повному обсязі та стягує з відповідача грошові кошти відповідно до розміру заявлених позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 331,29 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.4,5,10, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.525, 526, 527, 598, 599, 625, 610, 629, 651, 1046, 1048, 1049, ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Розірвати договір позики, укладений 15 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 106 190 грн., пеню у розмірі 26 939,80 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 331,29 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення/з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.05.2023.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон