Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2652/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участю позивачки та її представника адвоката Т.Е.Естінко, відповідача та його представника адвоката М.Ю.Мелая, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Виноградівської міської ради про скасування рішення Виноградівської міської ради та встановлення графіку зустрічей для участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Виноградівської міської ради про скасування рішення Виноградівської міської ради та встановлення графіку зустрічей для участі у вихованні дитини.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що з відповідачем по справі вони зареєстрували шлюб 10 червня 2020р. у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного Стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №60. Від шлюбу у них є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою, а ОСОБА_2 проживає окремо. Вона ніколи не робила перешкод для зустрічей ОСОБА_2 з сином, однак, не зважаючи на це ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Виногардівської міської ради Закарпатської області щодо встановлення графіка зустрічей з дитиною, яка 24.05.2022р. своїм рішенням №117 встановила наступний графік зустрічей з дитиною: щовівторка з 12 год. до 16 год.; перша, третя субота щомісяця з 12 год. до 16 год.; друга, четверта неділя щомісяця, з 12 год. до 16 год. з правом забирати сина за місцем проживання ОСОБА_2 .

Позивачка вважає такий графік не законним, який порушує інтреси дитини, оскільки такий порушує режим дня дитини, однак Служба у справах дітей вирішили, що вони вправі втрутитись у режим дня дитини та фактично 2 рази на тиждень позбавляти дитину сну.

Зокрема, педіатрами рекомендується наступний режим дня, наближений розпорядок дня дитини від 6 до 9 місяців : 7:00 - пробудження, ранковий туалет, перше годування 7.00-9.00 - Неспання 9.00 - 11.00 - Сон 11.00 - Друге годування; 11,00-13.00 - Неспання (можна поєднати з прогулянкою) 13.00 - 15.00 - Сон 15.00 - Третє годування 15.00-17.00 - Неспання (можна поєднати з прогулянкою); 17.00-19.00 Сон; 19.00 - Четверте годування; 19.00-21.00 - Неспання (спокійні ігри); 20.30 Купання; 21.00-7.00 - Нічний сон 23.00 - П`яте годування. Приблизно до року більшість дітей переходять на одноразовий денний сон. До початку відвідування дитиною дитячого садка слід відкоригувати режим, максимально наблизивши його до режиму дня, встановленого в дошкільному закладі, щоб дитині легше було адаптуватися. Педіатри радять дотримуватися режиму не тільки в будні, а й у вихідні дні. Натомість згідно встановленого графіку зустрічей з дитиною ОСОБА_2 має право забирати сина за місцем свого проживання за таким графіком: щовівторка з 12 год. до 16 год.; перша, третя субота щомісяця з 12 год. до 16 год.; друга, четверта неділя щомісяця, з 12 год. до 16 год. Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що згідно із біоритмом їх сина з 14 год до 16 год. він має денний сон, який є надважливим для його розвитку, крім того вводиться його прикорм, наслідок чого є необхідність постійного контролю за станом здоров`я дитини. На підставі наведеного, враховуючи вищезазначене, графік побачень дитини з батьком, який буде відповідати інтересам дитини є наступним: кожний вівторок та четверг місяця з 12.00 до 14.00 в присутності матері по місцю проживання матері або в місцях проведення дитячого дозвілля, з урахуванням дотримання розпорядку дня дитини, його звичного режиму життя, стану здоров`я, а тому просить суд Рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області №117 від 24.05.2022р. про встановлення графіка зустрічей з дитиною скасувати та встановити ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 побачення для проведення спілкування та спільного відпочинку: кожний вівторок та четверг місяця з 12.00 до 14.00 в присутності матері по місцю проживання матері або в місцях проведення дитячого дозвілля, з урахуванням дотримання розпорядку дня дитини, його звичного режиму життя, стану його здоров`я.

В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав, наведених у Відзиві на позов, вважають, що задоволення позовних вимог позбавить батька права на зустрічі з їх спільним сином та участі у його вихованні.

Обгрунтовуючи свої заперечення сторона відповідача вказує, що вимоги позивачки є незаконними та необґрунтованими.

Так в позовній заяві позивачка вказує, що ніколи не робила перешкод відповідачу для зустрічей з дитиною- ОСОБА_3 , але такі твердження є неправдивими та такими, що спотворюють дійсність. Він та відповідачка перебувають в зареєстрованому шлюбі, але фактично з 27.03.2022р. проживають окремо. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18.08.2021р, виданого Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків. У договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини, а тому він звернувся до Служби у справах дітей із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із сином. Рішенням голови Виноградівської міської ради №117 від 24.05.2022р. йому встановлено графік зустрічей з дитиною, а саме: визначити ОСОБА_2 , який проживає окремо від дитини, участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення зустрічей за таким графіком: щовівторка з 12.00 год до 16.00год., перша, третя субота щомісяця з 12.00 год до 16.00 год, друга, четверта неділя щомісяця, з 12 год до 16.00 год., з правом батька забирати сина додому за своїм місцем проживання.

Відповідач зазначає, що мати дитини рішення Служби у справах дітей не виконує, а досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається, відповідачка в різних формах не дозволяє йому бачитись з дитиною та приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому він вимушений звертатись неодноразово до правоохоронних органів та Служби у справах дітей Виноградівської міської ради щодо не правомірних дій позивачки, тобто самою позивачкою за весь цей період грубо порушується графік зустрічей затверджений Рішенням голови Виноградівської міської ради від 24.05.2022 №117. Вважає, що спеціалісти Служби у справах дітей Виноградівської міської ради Закарпатської області при складанні зустрічей з сином Відповідача врахували, як фізіологічні особливості малолітнього сина ОСОБА_4 так і психологічні та педагогічні обставини його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , а відтак просить суд відмовити в позові ОСОБА_1 .

Відповідач Служба у справах дітей Виноградівської міської ради, про місце і час розгляду справи у суді повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з`явилась, подали до суду заперечення на позов, в якому просили суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог як необгрунтованих, при винесені рішення взяти до уваги їх аргументи, наведених у запереченні на позов, а справу розглянути у їх відсутності.

Так, згідно позиції Служби справах дітей Виноградівської міської ради позивач оспорює сам графік побачень відповідача з їх спільним сином. Позивач, роздрукувавши витяг з сайту Міністерства охорони здоров`я України рекомендації до сну, спутала їх з режимом дня для дитини, але такі в Рекомендаціях МОЗ України відсутні. Єдиним нормативним документом МОЗ України є наказ від 20.03.2008 №149 «Про затвердження Клінічного протоколу медичного догляду за здоровою дитиною віком до 3 років» і до переліку складових медичного догляду за дитиною раннього віку, який повинен бути доступним для кожної дитини: обов`язковий медичний профілактичний огляд: раціональне вигодовування та харчування; догляд з метою розвитку: створення безпечного середовища. На підставі наведеного, вважають, що жодна з цих умов виконавчим комітетом Виноградівської міської ради при затвердженні оскаржуваного графіку побачення з дитиною не була порушена, а навпаки була врахована.

Отже, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до насутупного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 10.06.2020р., який був зареєстрований у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №60. Від шлюбу у них народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо.

Дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків.

У договірному порядку сторонам не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини, оскільки перебувають в напружених стосунках щодо розлучення та участі відповідача у зустрічах та вихованні їх сина, а тому відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Рішенням голови Виноградівської міської ради від 24.05.2022р. №117 йому встановлено графік зустрічей з дитиною, а саме: визначено йому участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення зустрічей за графіком: щовівторка з 12.00 год до 16.00 год.; перша, третя субота щомісяця, з 12.00 год. до 16.00 год.; друга, четверта неділя щомісяця, з 12 год. до 16.00 год. з правом батька забирати сина додому за своїм місцем проживання.

Отже, як вбачається з позову та наданих доказів, позивачка оспорює сам графік побачень відповідача з їх спільним сином.

Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розглядаючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991р., узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017р. (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків.

Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Між тим, питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення графіку побачення батька з дитиною, суд має враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

За загальним правилом, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте у справах про визначення, змін графіку побачення з дитиною, яка проживає окремо від батька, суд повинен займати більш активну позицію і ґрунтовно встановлювати всі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, яка на час винесення рішення почала відвідувати дитячий садок, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях.

При розгляді справ щодо встановлення, зміни графіку побачення з дитиною, особливо з дитиною малолітнього віку, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на побачення та виховання дитини, й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Отже, при вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини, суду передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийняте рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження № 61-13706св20) про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, здійснивши системний аналіз ст.159 СК України у сукупності із статтею 2 та 5 ЦПК України, дійшов висновку про те, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд вважає, що позивачка не надала доказів для підтвердження своїх доводів про необхідність зменшення кількості та часу побачень відповідача з сином, установлених рішенням Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області №117 від 24.05.2022р., оскільки посилаючись на те, що зустрічі з батьком негативно позначаються на самопочутті та комфорті дитини, позивачка не надала доказів того, що відповідач поводиться себе агресивно чи здійснює негативний вплив на сина; клопотань про призначення судової психологічної експертизи для визначення психоемоційного стану дитини, не дивлячись на роз`яснення суду, не заявляла; будь-яких доказів про необхідність зменшення кількості та часу побачень відповідача з сином матеріали справи не містять.

Фактично доводи позивачки грунтуються, на роздрукуваному витягу з сайту Міністерства охорони здоров`я України щодо рекомендацій по догляду за немовлятами.

Між тим, єдиним нормативним документом МОЗ України є наказ від 20.03.2008 №149 «Про затвердження Клінічного протоколу медичного догляду за здоровою дитиною віком до 3 років» і до переліку складових медичного догляду за дитиною раннього віку, який повинен бути доступним для кожної дитини: обов`язковий медичний профілактичний огляд: раціональне вигодовування та харчування; догляд з метою розвитку: створення безпечного середовища, і, як вбачається із оспорюваного Рішення №117 жодна з цих умов виконавчим комітетом Виноградівської міської ради при затвердженні графіку побачення з дитиною не була порушена, а навпаки була врахована.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991р., визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Як зазначалось вище, визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Із справи відомо, що позовною вимогою у справі є визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом зміни графіка побачень відповідача із сином.

Відповідно до висновку, якого дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження № 61-13706св20) у подібних правовідносинах суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд наголошує, що визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам кожної конкретно взятої справи, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Відповідно до статей 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості сторонам мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють відповідачу у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Факт наявності конфлікту сторони не заперечували, проте жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно дитини, судом не встановлено; не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про неналежну поведінку батька чи негативний вплив на фізичний, психоемоційний стан, розвиток дитини. Жодного процесуального рішення з приводу протиправної поведінки позивача відносно свого сина суду не надано та за показами сторін таке рішення відсутнє.

Напротивагу чому активна поведінка батька, а саме: звернення до Служби у справах дітей задля вирішення спору, звернення до правоохоронних органів через невиконання рішення служби про встановлення графіку побачень з сином, численні листи, направлені на адресу відповідача щодо надання йому можливості зустрічей з сином, а також активне відстоювання у суді своєї позиції під час розгляду справи по суті, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, відповідач має намір та бажання спілкуватися зі своїми сином, брати участь у його вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю, а перешкоджання батькові у спілкуванні з дитиною беззаперечно порушують його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини.

Разом з тим, суд констатує, що обставини справи з часу винесення оспорюваного позивачкою рішення Виноградівської міської ради №117 та подання позову до суду суттєво змінились.

Зокрема, як встановлено з пояснень самої позивачки та даних Довідки №27 від 21.03.2023р. виданої та підписаної директором Підвиноградівського закладу дошкільної освіти Н.Данкович, малолітній син сторін ОСОБА_3 з 20.03.2023р. почав відвідувати дитячий садок- Підвиноградівський заклад дошкільної освіти, який відвідує щоденно з 08.00 години по 17.30 годину, окрім суботи та неділі, що під час вирішення та винесення оспорюваного рішення №117 не було враховано.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних у справі та наданих сторонами доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також беручи до уваги досліджені наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157,158 СК України, встановивши, що питання виховання малолітнього сина ОСОБА_4 між його батьками спільно не вирішено, між ними існує тривалий конфлікт та спір, зваживши на те, що між інтересами малолітньої дитини та інтересами її батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, при цьому особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд вважає за справедливе, не зменшуючи годин побачення батька з сином, як це було встановлено рішенням №117 від 24.05.2022р., врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього питання у суді, режим її розпорядку дня, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та, з урахуванням тої обставини, що він почав відвідувати дошкільний заклад освіти, встановити новий графік побачення батька з сином.

Таким чином суд вважає, що в такому разі будуть враховані норми національного законодавства та норми міжнародного права, при цьому інтереси дитини та її батьків не будуть порушені. Захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинні сприяти не тільки батьки, але й правоохоронні та інші державі органи в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.7,19,153-155,157,159 СК України, ст.ст.8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,18,81,144,223,259,263-265 ЦПК України, суд:

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Виноградівської міської ради про скасування рішення Виноградівської міської ради №117 від 24.05.2022р. та встановлення графіку зустрічей для участі у вихованні дитини задоволити частково.

Рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області №117 від 24.05.2022р. про встановлення графіку зустрічей з дитиною- скасувати.

Встановити ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 побачення для проведення спілкування та спільного відпочинку кожну 1, 3 суботу з 09.00 години до 12.00 години та кожну 2, 4 неділю з 15.00 години до 18.00 години в присутності матері по місцю проживання матері або в місцях проведення дитячого дозвілля, з урахуванням дотримання розпорядку дня дитини, його звичного режиму життя та стану здоров`я.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду виготовлене 10.05.2023р.

ГоловуючийА. А. Надопта