Справа № 737/232/22
Проваждення № 2/737/6/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
09 січня 2023 року смт Куликівка
Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 737/232/22
до відповідачаОСОБА_2
провизнання житлового будинку особистою приватною власністю
учасники справи та представники:
відповідачне з`явився
24 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, просить визнати особистою приватною власністю житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивує тим, що в період з 13.11.1993 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 27.10.2003 Куликівським районним судом Чернігівської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, позивач 05.11.2003 на підставі договору купівлі-продажу придбала житловий будинок розташований АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач участі в придбанні спірного будинку не брав, оскільки тривалий час перед розірванням шлюбу проживав окремо, їх стосунки не мали характеру подружніх. Відповідач ніде не працював, не мав будь-якого доходу та майна. Вказує, що грошові кошти на придбання вказаного будинку є особистими коштами позивача, які вона брала в борг. Крім того, позивач працювала та мала свої заощадження.
Позовна заява надійшла до суду 24.08.2022. Після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача фізичної особи, ухвалою суду від 31.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.11.2022.
21 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.12.2022.
05.12.2022 судове засідання було відкладено в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання.
В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений через оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та зустрічний позов не надав. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов з підстав зазначених в ньому.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши показання свідків та матеріали справи, розглянувши позовну заяву в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що з 13 листопада 2003 року сторони перебували у шлюбі.
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13).

16.02.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Куликівського РУЮ Чернігівської області позивачу було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, згідно з яким запис про розірвання шлюбу між сторонами було здійснено в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16.02.2004, запис № 13. (а.с.12).

Згідно розписки від 25.09.2003 ОСОБА_1 в присутносі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 7000 грн. та зобов`язалася повернути надані їй грошові кошти не пізніше 30 жовтня 2014 року (а.с.8).

З договору купівлі-продажу від 05 листопада 2003 року, посвідченим нотаріально, вбачається, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 від імені якого діяла ОСОБА_8 житловий будинок в АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, надвірними будівлями за 7000 грн. (а.с. 14).

Рішенням від 15.06.2001 Ковчинської сільської ради Куликівського району Чернігівської області (17 сесія 23 скликання) вулицю 1 Травня в с. Ковчин, Куликівського району, перейменовано на вул. Шкільна.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що за ОСОБА_1 25.11.2021 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 (а.с.16).

02.11.2021 за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0428 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.17).

Відповідно до довідки Ковчинського старостинського округу Куликівської селищної ради № 156 від 11.07.2022, згідно з погосподарського обліку за 2003 2005 роки, ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_9 були зареєстровані в будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Інші зареєстровані особи не значаться (а.с. 9)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. На початку двотисячних років, сторони після сварки припинили спільно проживати, позивач ОСОБА_1 переїхала до своїх батьків. Згодом вона позичила кошти в сусідів та придбала будинок. Їй також відомо, що батько позивачки їздив на заробітки. Показала, що на початку подружнього життя позивач та відповідач жили добре, але в подальшому відповідач почав вживати алкогольні напої та битися. У сторін була неповнолітня дитина, яка проживала разом з позивачем. Коли позивач придбала будинок відповідач проживав тривалий час зі своєю матір`ю, стосунки з позивачем не підтримував. Пізніше, близько десяти років назад, відповідач зі своєю матір`ю продали свій будинок та переїхали до Луганської області, після чого в селі не з`являлись.

Свідок ОСОБА_4 показала, що 13 листопада 1993 року позивач та відповідач одружилися, проживали в АДРЕСА_4 в будинку свекрухи ОСОБА_11 . Приблизно на початку 2000 років, через те, що відповідач бив позивачку, остання залишила будинок та пішла жити до своїх батьків. Згодом ОСОБА_1 придбала окремий будинок по АДРЕСА_2 , куди переїхала з дитиною. Їй відомо, що позивач позичала кошти на придбання будинку. На момент придбання будинку відповідач проживав в с. Ковчин з своєю матір`ю. Можливості допомогти у придбанні будинку у відповідача не було, оскільки він ніде не працював. Зі слів знає, що відповідач знаходиться в Луганській області, коли він туди виїхав не знає.

Допитаний свідок ОСОБА_6 показав, що в 2003 році позивач зверталася до нього з проханням позичити кошти на придбання будинку. Він погодився та гроші надав. Точної суми не пам`ятає. Будинок був не дорогий. Коли позивач позичала кошти, позивач з відповідачем не проживала, чи були вони розлучені йому не відомо.

У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 22 КпШС України, чинного на момент придбання спірного майна, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятим веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить і ст. 60 СК України.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12. 2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі №367/5390/14-ц.

Якщо один з подружжя доведе, що майно, набуте ним у шлюбі, було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя (постанова ВСУ у справі № 6-1568цс16).

Факт того, що позивачка отримала за договором позички кошти на придбання будинку доведено копією розписки, сума коштів, яку отримала позивач, відповідає вартості будинку, що була згодом витрачена нею на купівлю спірного будинку та свідченням свідка ОСОБА_6 , який підтвердив факт отримання позивачем коштів за розпискою саме на придбання будинку.

За твердженнями позивачки, підтвердженої показаннями свідків, на час отримання ОСОБА_1 коштів на придбання будинку сторони разом тривалий час не проживали, подружніх відносин не підтримували. Вказані обставини ніким не спростовані.

Позивач придбала спірний будинок за договором купівлі продажу 05.11.2003 до реєстрації 16.02.2004 припинення шлюбу в органах РАЦС відповідно до ст. 44 КпШС України (чинного на момент придбання майна), але після ухвалення рішення судом про розірвання шлюбу з відповідачем.

Отже, спірний будинок хоча й був придбаний до моменту розірвання шлюбу, проте за особисті кошти позивачки, яка вона отримала на придбання будинку, відповідач участі в придбанні будинку не приймав, на момент придбання нерухомого майна з позивачем не проживав, шлюбні стосунки не підтримував. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання спірного майна особистою приватною власністю позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку особистою приватною власністю задовольнити повністю.

2. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) житловий будинок загальною площею 62 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Повний текст рішення складено 18 січня 2023 року.

Суддя А. А. Кореньков