ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8129/20 Номер провадження 22-ц/814/2493/23Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А.,

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бибик Володимира Анатолійовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2022 року, постановлене суддею Материнко М.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном виконкому Полтавської міської ради, Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради про визнання членом сім?ї квартиронаймача,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради, КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про визнання членом сім`ї квартиронаймача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона зареєстрована і постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває в комунальній власності. Квартиронаймачем вказаної квартирі була її баба ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті позивач продовжує проживати у вказаній квартирі та утримує її шляхом оплати комунальних послуг.

З метою переведення особових рахунків позивач зверталась до КП ЖЕО № 2, однак їй було відмовлено та листом № М579 від 03.07.2020р. повідомлено, що квартира АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Полтави. Особовий рахунок оформлений на наймача ОСОБА_2 , яка знята з реєстрації по даній адресі ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із смертю. Оскільки позивач зареєстрована як піднаймач то самостійного права на займане жиле приміщення не набуває незалежно від тривалості проживання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона є членом сім?ї квартиронаймача ОСОБА_2 , зокрема щодо ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, тобто відсутній факт спільного проживання однією сім?єю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Бибик Володимир Анатолійович, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач ОСОБА_1 вселялась до своєї баби ОСОБА_2 як піднаймач, оскільки матеріали справи не містять доказів цього.

Вказала, що вона здійснювала ремонтно-будівельні роботи даної квартири, оплачувала комунальні послуги, є онукою квартиронаймача та відповідно членом її сім?ї.

Від Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що позивач зареєстрована у спірній квартирі в якості квартиранта, що у контексті ЖК УРСР є аналогічно терміну піднаймач, а тому згідно чинного законодавства вона не набуває самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання.

Таким чином, у розумінні ЖК УРСР позивач зареєстрована у даній квартирі не як член сім`ї квартиронаймача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, що підтверджується довідкою КП ЖЕО № 2 від 15.07.2020 р. № 1553 (а.с. 11).

Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.08.2004 р., довідок КП ЖЕО № 2 № 1553 від 15.07.2020 р. та № 3359 від 23.12.2020 р. поквартальної картки, наймачем квартири АДРЕСА_1 із відкриттям особового рахунку була ОСОБА_2 , яка знята із реєстраційного обліку у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки КП «ЖЕО-2» вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (квартирант), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (квартирант) та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син квартиранта).

Згідно дублікатів квитанцій АО КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних послуг за квартиру.

Згідно рахунка-фактури приватного підприємства «Еней і ко» №351 від 15.04.2014 р. позивач ОСОБА_5 здійснювала монтажно-будівельні роботи в квартирі АДРЕСА_1 .

Як вбачається з листа КП «ЖЕО № 2» від 03.07.2020 р. № М579, ОСОБА_5 зверталась до КП «ЖЕО № 2» з заявою про переоформлення договору найму спірного житлового приміщення, однак їй було відмовлено з підстав того, що вона не є членом сім`ї ОСОБА_2 . Роз`яснено, що у разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму і піднаймач та члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення.

Відповідно листа судового експерта Федорова Д.Ф. № 081/20 від 14.08.2020 р. позивач ОСОБА_5 протягом 2019 р. неодноразово зверталась до судового експерта з приводу надання консультацій щодо визначення технічного стану та обсягів ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх недоведеність та необгрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 91 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

У статті 99 ЖК України вказано, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина не заперечувалася сторонами, що позивач зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 як квртирант. Таким чином, звернувшись з даним позовом про визнання позивача членом сім`ї наймача жилого приміщення (квартиронаймача), вона мала довести факт наявності таких правовідносин.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2018 року в справі № 554/4879/16-ц.

Місцевий суд встановив, що наймачем жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 є квартирантом та піднаймачем зазначеної квартири.

Позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вона є членом сім`ї наймача, зокрема, щодо ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету.

Надані ОСОБА_1 докази здійснення будівельно-монтажних робіт та квитанції про оплату комунальних послуг, які до речі датовані періодом після смерті наймача квартири, є лише платіжними документами та не підтверджують факт проживання позивача з наймачем ОСОБА_2 однією сім?єю.

Сам факт перебування ОСОБА_1 в родинних відносинах з ОСОБА_2 як онука та баба не свідчить про ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 552/1393/21.

Окрім того, ОСОБА_1 з 12.04.2012 має у приватній власності, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 23.03.2012 року, квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 52,0 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 76).

За встановлених обставин, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено, що вона та наймач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю у спірній квартирі, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бибик Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: П. С. Абрамов

С. А. Гальонкін