Справа № 493/1432/22
Провадження № 2/493/61/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

ГОЛОВУЮЧОГО-СУДДІ ТІТОВОЇ Т.П.

ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРІВ СИРОТА О.В., ЛИСОЇ Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями визначено головуючого у справі суддю Тітову Т.П.

Ухвалами судді від 31.10.2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів із КП «Балтська багатопрофільна лікарня» Балтської міської ради Одеської області.

02.02.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.12.2022 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

28.12.2022 року судом на адресу КП «Балтська багатопрофільна лікарня» Балтської міської ради Одеської області було надіслано нагадування про виконання ухвалисудді від 31.10.2022 року про витребування доказів,але дана ухвала на день постановлення рішення у справі не виконана та не повідомлено про причини її невиконання.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.08.2021 року о 07:30 год. в Одеській області на автодорозі М-06 із сполученням «Вінниця Турбів Гайсин Балта - Велика Михайлівка» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем марки «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого вона, як пасажирка автомобіля марки «ГАЗ 3110», отримала тілесні ушкодження і перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Балтськабагатопрофільна лікарня» Балтської міської ради Одеської області з 01.08.2021 р. по 06.08.2021 р. та в травматологічному відділенні КНП «ЦМЛ» РМР з 07.08.2021 року по 09.09.2021 року. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000703. На час ДТП цивільно-правова відповідальність обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9413162 та № АР8688660. Вона надала відповідачу фіскальні чеки та квитанції до ПКО, що підтверджують понесені нею витрати на лікування в сумі 14016,36 грн, які залишилися не відшкодованими. Крім того, відповідач має сплатити їй 8000 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності. У зв`язку з ушкодженням здоров`я їй також заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню страховиком в розмірі 5 відсотків страхової виплати (14016,36 грн + 8000 грн) та складає 1100,82 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) на свою користь: 8000 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; 14016,36грн витрат на лікування; 1100,82 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений був належним чином, неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи на період дії військового стану в Україні, враховуючи оголошення періодичних повітряних тривог та загроз ракетних ударів, з метою збереження життя та здоров`я учасників судового процесу, у зв`язку з чим судом тричі відкладалося судове засідання за вказаними клопотаннями.Крім того, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) заперечило проти позову та просило відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що обставини наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди здоров`ю позивача є предметом доказування у кримінальному провадженні, від результатів якого буде залежати наявність або відсутність підстав для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог в цій справі. Надані позивачем докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні або ухвалу про закриття кримінального провадження. Крім того, товариство не відмовляло у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинило його виплату до отримання рішення за результатами кримінального провадження, то звернення позивача до суду з позовом в цій справі є передчасним.

Затягуванням цивільного процесу є дії або бездіяльність осіб, які беруть участь у справі, що перешкоджають розгляду цивільної справи впродовж розумного строку.

Суд вважає, що внаслідок неодноразового відкладення судових засідань порушуються розумні строки розгляду справи судом, що є одним з основних принципів цивільного судочинства, передбаченим п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідач мав можливість скористатися передбаченим Законом порядком участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, своїм правом відповідач не скористався.

Суд створив всі необхідні умови сторонам для реалізації їхніх прав, передбачених як національним законодавством так і міжнародними стандартами.

Відкладення розгляду справи першочергово має на меті забезпечення реалізації принципу змагальності та гарантування доступності правосуддя. Проте в той же час занадто тривале відкладення розгляду справи призводить до затягування цивільного процесу і є перешкодою певною мірою й у доступі до суду, що є неприпустимим.

Суд вважає неявку відповідача неповажною, оскільки він належним чином повідомлений про розгляд справи, а неодноразова подача клопотань про відкладення судового засідання свідчить тільки про затягування розгляду справи, тому суд прийшов до висновку за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наданих суду документів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ознайомившись з позовом позивача та відзивом відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягаєчастковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2021 року о 07:30 год. в Одеській області на автодорозі М-06 із сполученням «Вінниця Турбів Гайсин Балта - Велика Михайлівка» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем марки «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого вона, як пасажирка автомобіля марки «ГАЗ 3110», отримала тілесні ушкодження.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв обох транспортних засобів, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9413162 та № АР8688660 (а.с. 10-11).

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000703 (а.с. 10).

23.11.2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) із заявами про виплату страхового відшкодування, однак листом начальника відділу виплат з обов`язкових видів страхування по життю та здоров`ю Регіонального Управління врегулювання страхових випадків АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) ОСОБА_5 від 01.12.2021 року вих. № 1737 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно до ст. ст. 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик призупиняє розгляд справи у зв`язку з відсутністю документального підтвердження завершення кримінального провадження і відомостей про набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі. Після надання вироку суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, страховиком буде відновлено розгляд справи і прийнято відповідне рішення (а.с. 16-19).

Згідно з ч. ч.1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ст. 1 ЗУ «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

П. п. 24.1-24.3 ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у п. 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до п 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в п. 24.2 цієї статті.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених пп. «г» і «ґ» п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

В п. 35.1 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07.10.2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У даній справі судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Відповідно до виписки № 2293 з КП «Балтська багатопрафільна лікарня» Балтської міської ради Одеської області ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні з 01.08.2021 року по 06.08.2021 року (а.с. 11-13).

Згідно виписного епікризу № 7920 з КНП «ЦМЛ» РМР Коваль знаходилася на лікуванні з 07.08.2021 року по 09.09.2021 року (а.с. 14).

Відповідно до листів лікарських призначень наведено перелік препаратів, які були використані для лікування (а.с. 23-27).

Витрати на лікування та медичні препарати позивач ОСОБА_1 оцінює в розмірі 14016,36 грн, на підтвердження надає копії фіскальних чеків та квитанції до ПКО (а.с. 20- 23). Вказана сума відповідачем у справі не спростована, крім як наведення загальних фраз у відзиві на позов у сумі 11273, 90 грн та не підтверджених жодним чином.

Отже, зазначена сума витрат на лікування та медичні препарати підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі в розмірі 14016,36 грн.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Суд враховує, що ОСОБА_1 на момент ДТП дійсно була пенсіонером за віком (64 роки), тобто непрацездатною особою, а непрацездатність це стан здоров`я (функції організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я, тобто повна втрата працездатності визначається як настання пенсійного віку (старість). Пенсійний вік в Україні з квітня 2021 року для жінок збільшено до 60 років (ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`передбачає виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, тобто непрацездатна особа немає права на такі виплати, тому заперечення відповідача з цього приводу є обґрунтованими, а вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених пп. «г» і «ґ» п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, оскільки з АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) підлягає стягненню сума витрат на лікування та медичні препарати у розмірі 14016,36 грн. Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) складає 5 % цієї страхової виплати 700,82 грн.

Враховуючи, що сторона позивача у справі зробила заяву про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч. 8 ст. 144 ЦПК України буде призначено судове засідання для вирішення питання по судовим витратам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 979, 980, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 1, 7 ЗУ «Про страхування», ст. 3, 6, 22-25, 26-1, 32, 35-37, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 81, 89, 144, 212, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне), , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на лікування та медичні препарати у розмірі 14016,36 грн та моральну шкоду в розмірі 700,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов`язати позивача ОСОБА_1 подати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ