ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1820/22 Номер провадження 22-ц/814/2129/23Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Кременчуцької об`єднаної філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат, -

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Кременчуцької об`єднаної філії

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2022 року

В С Т А Н О В И В :

В березні 2022 року Акціонерного товариства Полтаваобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 22 498,51 грн.; індекс інфляції 1860,89 грн, 3% річних 828,71 та судовий збір.

Позов мотивовано тим, що відповідачі є користувачами послуг які надає відповідач за адресою: АДРЕСА_1 . Свій обов`язок по оплаті наданих послуг відповідачі не виконали у зв`язку з чим станом на 24 січня 2022 року за ними рахується заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої види, спожиті в період з грудня 2012 року по квітень 2019 року.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не було доведено, що послуги надавалися саме відповідачам.

З вказаним судовим рішенням не погодилося АТ Полтаваобленерго в особі Кременчуцької об`єднаної філії , в поданій апеляційній скарзі вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне дослідження обставин справи просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно починаючи з 25.04.2014 власниками по 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_2 є саме відповідачі. Вказує, що суд першої інстанції обмежився лише відповіддю з КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», яке володіє інформацію щодо власників нерухомого майна до 2013 року та відповіддю Автозаводської районної ради про відсутність відомостей щодо зареєстрованих осіб за адресою за якою надавались послуги теплопостачання.

Зазначає, що указом Президента України No64/2022 від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, у зв?язку з цим роботу державних реєстрів, у тому числі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було призупинено, що позбавило можливості АТ «Полтаваобленерго» отримати вищевказаний витя та долучити його у якості доказу до позовної заяви на момент звернення до суду першої інстанції в березні 2022 року. Вказаний витяг отримано одразу після початку роботи повідного реєстру.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що централізоване постачання теплової енергії, гарячої та холодної води є предметом діяльності товариства згідно із Статутом ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» від 20 квітня 2011 року.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11 серпня 2000 року N° 1515 ВАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в м. Кременчуці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено той факт, що саме відповідачі отримують послуги АТ «Полтаваобленерго» за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки згідно з відповіддю з КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», яке володіє інформацію щодо власників нерухомого майна до 2013 року та відповіддю Автозаводської районної ради про відсутність відомостей щодо зареєстрованих осіб за адресою за якою надавались послуги теплопостачання.

Колегія суддів погодитися з таким висновком не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 р. року учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 споживачем с фізична та/або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» в особі Кременчуцької філії, виконуючи вимоги чинного законодавства України, надавало Відповідачам послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно - технічних документів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 13 цього Законом України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції взяв до уваги відповідь КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та відповідь Автозаводської районної ради про відсутність відомостей щодо зареєстрованих осіб за адресою за якою надавались послуги теплопостачання. На підставі чого прийшов до висновку про недоведеність факту отримання відповідачами наданих позивачем комунальних послуг.

Проте, взяті до уваги судом відомості містять дані про власника майна лише до 2013 року, даних про власників за спірний період до 2019 року відповідь КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» не містить. Окрім того, факт того, що у кватирі ніхто не зареєстрований не звільняє власника майна від його утримання.

В сою чергу, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 , з 25.04.2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину належить - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , по 1/3 частині кожному. Тому кожен із власників зобов`язаний утримувати належне йому майно, що прямо визначено законом.

Колегія суддів, приймає до уваги долучені до апеляційної скарги вищевказані витяги з реєстрів, враховуючи те, що позивач звертаючись до суду з даним позовом, в березні 2022 року з об`єктивних причин не мав можливості подати вказані докази до суду першої інстанції так як роботу державних реєстрів, у тому числі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було призупинено, у зв`язку введенням в Україні воєнного стану (указ Президента України No64/2022 від 24.02.2022 р.)

Згідно із наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума боргу за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) станом на 24.01.2022 за період з грудня 2012 року по квітень 2019 року включно становить 22 498,51 грн.; 3% річних - 349,68 грн та інфляційні втрати - 794,90 грн.

Оскільки, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є власниками квартири АДРЕСА_3 , до якої позивачем надавалися комунальні послуги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи дану норму закону, з відповідачів також слід стягнути 3% річних 349,68 грн та інфляційні збитки - 794,90 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., за подачу апеляційної скарги - 3721,50 грн. (5991 грн), тому з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача судовий збір по 1997 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Кременчуцької об`єднаної філії - задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2022 року скасувати. Ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Кременчуцької об`єднаної філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії (розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в філії Полтавське обслуговування АТ «Ощадбанк» м. Полтава, МФО 331467, , заборгованість за послуги теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з грудня 2012 року по квітень 2019 року становить 22 498,51 грн.; 3% річних - 349,68 грн та інфляційні втрати - 794,90 грн., індекс інфляції 1860,89 грн, 3% річних 828,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії судовий збір по 1997 грн з кожного на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , АТ «БАНК АЛЬЯНС», МФО 300119, .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.10.2023р.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль