Дата документу 18.10.2023 Справа № 314/5167/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5167/20 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/998/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Вишняковим Дмитром Олександровичем, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 01.10.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 177.

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Остаточно сторони по справі припинили шлюбні відносини в листопаді 2020 року. Неодноразові спроби налагодити стосунки та зберегти сім`ю не дали жодних результатів. Шлюбні відносини між сторонами припинені через аморальний спосіб життя відповідача, вживання ним спиртних напоїв, різні погляди на життя та життєві позиції, в результаті чого постійно виникали конфлікти, свідками яких неодноразово ставали діти, що значно відображалося на їх психологічному стані здоров`я.

Не дивлячись на те, що сторони по справі мають одне місце проживання, спільне господарство вони не ведуть, взаємних прав та обов`язків як подружжя не виконують, що свідчить про відсутність ознак сім`ї.

Позивачка повідомляє, що будь-яке примирення між нею та відповідачем не можливе, а зареєстрований із відповідачем шлюб суперечить її інтересам. Саме тому, позивачка вважає, що шлюб між нею та відповідачем не може бути збережений, тому як вказані факти, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим. Саме з цих підстав позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 просить залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

У зв`язку із тим, що сторони мають неповнолітніх дітей та спір про поділ майна подружжя, вирішити питання щодо розірвання шлюбу в позасудовому порядку стає не можливим, саме тому позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Під час зареєстрованого шлюбу, сторонами по справі за спільні сумісні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, загальна вартість якого складає 3 229 100,00 грн.

Відповідно до Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. У зв`язку з чим, позивач вважає, що її частка в сумісно набутому рухомому та нерухомому майні складає 1/2 частини, розмір якої становить 1 614 550,00 грн.

ОСОБА_1 повідомляє, що між нею та відповідачем існують конфліктні відносини, через які неможливо визначити спільне користування вказаним рухомим та нерухомим майном мирним шляхом. Окрім вказаних відносин між сторонами, в результаті поведінки відповідача страждають діти, їх емоційний та психологічний стан.

Вказані обставини свідчать про неможливість спільного користування рухомим та нерухомим майном. З метою уникнення в подальшому інших судових спорів між сторонами з приводу користування рухомим та нерухомим майном, породження яких буде впивати на емоційний й фінансовий стан як ОСОБА_1 , так і неповнолітніх дітей, позивачка вважає, що кількість майна дозволяє сторонам відійти від спільної сумісної власності на кожний об`єкт нерухомості та можливо виділити кожній із сторін окремі об`єкти рухомого та нерухомого майна.

ОСОБА_1 просить здійснити поділ вищевказаного спільного рухомого та нерухомо майна наступним чином:

- нежитлове приміщення № 66, облаштоване під кондитерський магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 253700,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- нежитлове приміщення № 67, облаштоване під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 243800,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- нежитлове приміщення № 68, облаштоване під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 307800,00 грн., визнати особистою приватною власністю відповідача;

- нежитлову будівлю кафе-магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 225 м?, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якого складає 222900,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 410000,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , вартість якої складає 600 000,00 грн., визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , які облаштовані під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 , сукупна вартість яких складає 466500,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0035, та зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 34700,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0037, та зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартість якої складає 34700,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки;

- транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2005 р.в., VIN код НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого складає 244000,00 грн., визнати особистою приватною власністю відповідача;

- транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_3 , білого кольору, 2016 р.в., VIN код НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , вартість якого складає 420000,00 грн., визнати особистою приватною власністю позивачки. Вказаний транспортний засіб необхідний позивачці за для відвезення дітей до навчальних закладів, гуртків та її особистих потреб.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Вказане нерухоме майно, яке вона бажає залишити у своїй особистій приватній власності, необхідне їй за для матеріального забезпечення дітей, а також проживання, де створені відповідні санітарні умови, де діти мають всі необхідні умови для навчання, де діти мають окремі ліжка, шафи та особистий простір. В результаті конфліктних відносин між сторонами по справі, відповідачем ОСОБА_2 здійснюються позивачці ОСОБА_1 перешкоди в користування нежитловими приміщеннями № 66, № 67 та № 68.

Позивачка повідомляє, що до припинення шлюбних відносин із відповідачем, вона 10 років працювала в кондитерському магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », (нежитлове приміщення № 66, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). Робота у вказаному магазині приносила позивачці основний дохід. Даний факт підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 18.06.2018 року за № 080, заключною випискою за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, накладною № 16101/0349855 від 23.02.2021 року, видатковою накладною № ЗП/РНв-010995 від 03.03.2021 року, чек про прийняття продукції від 02.03.2021 року, видатковою накладною № ЗП/РНв-009448 від 24.02.2021 року, чек про прийняття продукції від 23.02.2022 року.

Після припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач ОСОБА_2 вирішив позбавити ОСОБА_1 роботи у вказаному магазині та основного доходу, передавши магазин в оренду іншій особі.

28.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ОСОБА_2 , в якій просила надати відповідні погоджувальні документи та копії фактично наявних документів щодо користування та розпорядження нежитловими приміщеннями № 66, № 67 та № 68, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2020 по 30.09.2021, копії платіжних документів по сплаті за оренду вказаного нерухомого майна за період з 01.01.2020 року по 30.09.2021 року, перерахувати поштовим переказом на її ім`я належну частку грошових коштів за здачу в оренду спільного майна у розмірі 50 % від фактичної отриманої суми від здачі в оренду, негайно розірвати непогоджені у письмовій формі зі сторони позивачки договори оренди, суборенди чи будь-які інші письмові або усні домовленості щодо користування, оренди, розпорядження вказаними об`єктами нерухомості, які є спільною сумісною власністю, та відновити і забезпечити подальший безперешкодний доступ до всіх приміщень об`єктів вказаної нерухомості з можливістю вільно вести господарську діяльність.

З моменту вказаного звернення минуло 11 місяців, але жодної відповіді ОСОБА_1 так і не отримала. Відповідач продовжує зловживати своїми правами на вказане нерухоме майно та всіляко здійснювати позивачці перешкоди у користуванні ним.

Загальна вартість рухомого та нерухомого майна, яке позивачка просить залишити в її особистій приватній власності складає 2 053 400,00 грн., яка на 868 700,00 грн. більша за загальну вартість рухомого та нерухомого майна, яке позивачка просить залишити в особистій приватній власності відповідача ОСОБА_2 , яка складає 1 187 700,00 грн. Але, ОСОБА_1 просить суд відступити від рівності часток та збільшити частку майна дружини до 2/3 частин й не здійснювати із неї стягнення на користь відповідача грошової компенсації від різниці вартості рухомого та нерухомого майна, з наступних підстав.

На виконанні у Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 65164900 з примусового виконання виконавчого листа № 314/1124/21, виданого 12.04.2021 Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ваховською Д.Р., щомісячний розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей складає майже 2 700,00 грн.

Оскільки стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей здійснюється у мінімальному розмірі, воно є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, забезпечення їх продуктами харчування, їх лікування та іншого. Фактично весь тягар матеріального забезпечення дітей покладається на ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, про що він особисто вказує у своєму відзиві на позовну заяву, дохід якого є значно вищим за дохід ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що такий поділ спільного із відповідачем рухомого та нерухомого майна компенсує позивачці мінімальний розмір аліментів, який вона отримує на утримання двох неповнолітніх дітей.

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який мотивований тим, що з 01.10.1994 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 сторонами було придбано наступне майно:

1. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 ;

6. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 ;

7. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;

8. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 ;

9. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

10. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

11. транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

12. транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Таким чином, подружжя мають рівні права щодо вище переліченого майна. Однак, ОСОБА_2 вважає за необхідне довести до відома суду наступну інформацію щодо вищезазначеного майна.

По-перше, нежитлові приміщення, що у переліку зазначені під номерами 1, 2 та 3 у своїй сукупності утворюють продуктовий магазин " ІНФОРМАЦІЯ_4 ". ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Основним видом господарської діяльності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 є утримання продуктового магазину " ІНФОРМАЦІЯ_4 " у м. Вільнянськ, який було придбано завдяки продажу особистого його майна, яке було в його власності ще до укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 за 20 років господарської діяльності розвинув продуктовий магазин, магазин почав надавати прибуток, якого було достатньо для забезпечення вимог родини та неповнолітніх доньок.

По-друге, нежитлові приміщення, що у переліку зазначені під номерами 6 та 7 у своїй сукупності утворюють магазин взуття "Світ взуття". З приводу даного магазину ОСОБА_2 вважає за необхідне повідомити наступне. Приблизно 5 років тому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із проханням-вимогою, відкрити магазин взуття, який буде у її веденні відповідача, оскільки вона теж хоче бути корисною для родини та приносити дохід, та взагалі бажає займатися власним бізнесом. Після довгих роздумів, оскільки це дуже витратний захід, необхідно було зібрати великий грошовий резерв, який необхідно було виділити з продуктового магазину та все ж таки було вирішено 2 об`єкти нерухомості облаштувати під магазин " ІНФОРМАЦІЯ_5 взуття". Після нетривалого часу роботу магазину взуття, ОСОБА_1 заявила, що товару для магазину необхідно більше, що магазин не може працювати з такими невеликими товарними залишками та ін. ОСОБА_2 попереджував ОСОБА_1 , що даний магазин взуття не приносить жодного прибутку, що велика частка оборотних грошових коштів з продуктового магазину йде на покриття боргів магазину взуття, зокрема, на сплату податків, комунальних платежів та ін. Однак вона нічого не бажала слухати, й одного часу було взято у борг під проценти суму 40 000 Дол. США для закупівлі товару для магазину взуття з метою поповнення асортименту магазину. Однак, з плином часу, магазин взуття все більше і більше грузнув у боргах, але ОСОБА_1 не хотіла нічого слухати й продовжувала намагатися вести цей збиточний бізнес, що шкодить інтересам родини.

По-третє, нежитлове приміщення, що у переліку зазначено під номерам 4 - це є будівля кафе-магазину у сільській місцевості, що наразі не працює в виду того, що в родини не вистачає оборотних коштів для "запуску" даного об`єкту.

По-четверте, квартира, що у переліку зазначено під номерам 5 - це є об`єкт нерухомості, що був придбаний з метою створення за цією адресою магазину дитячого одягу, але наразі даний план не реалізовано, оскільки в родини знов-таки не вистачає оборотних коштів для "запуску" й даного об`єкту.

По-п`яте, квартира що у переліку зазначено під номером 8 - це квартира, де сторони мешкають разом із своїми дітьми.

По-шосте, щодо транспортних засобів, ОСОБА_7 зазначає, що автомобіль Volkswagen TRANSPORTER - це є автомобіль, який слугує родині вантажним автомобілем для здійснення господарської діяльності, зокрема, для обслуговування вищезазначених магазинів. Цей автомобіль 2005 року випуску, тобто даний автомобіль вже є далеко не новим.

Автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER - це сімейний автомобіль, який родина використовує для особистих потреб членів родини, у тому числі, для транспортування доньок у різні кружки та секції, наприклад, на танці та в музикальну школу у м. Запоріжжя, що ОСОБА_2 робить особисто. ОСОБА_2 зазначає, що даний автомобіль, у порівнянні з першим автомобілем, є більш новим та комфортним, однак потребує обслуговування та ремонту.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд здійснити розподіл вищезазначеного майна подружжя по 1/2 частки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року позов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 177.

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_6 ».

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_10 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе-магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе-магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0037, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0035, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В порядку поділу майна визнано:

- за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку транспортного засобу: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині вирішення вимог щодо поділу майна подружжя, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить: рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги (уточнені) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині поділу майна подружжя - задовольнити.

Поділити майно, набуте за час шлюбу ОСОБА_1 га ОСОБА_2 , відступити від рівності часток подружжя та збільшити частку майна дружини, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, до 2/3 частин, а саме:

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 наступне майно:

- нежитлове приміщення № 66, загальною площею 44.5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 253 700,00 грн.

- нежитлове приміщення № 67, загальною площею 41.2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 243800,00 грн.

- квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 600 000,00 грн.

- квартиру АДРЕСА_15 , вартістю 196500,00 грн.

- квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 270000,00 гри.

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0035, вартістю 34700,00 грн.

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0037, вартістю 34700,00 грн.

- транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_3 , білого кольору, 2016 р.в., VIN код НОМЕР_4 , вартістю 420000,00 грн.

Всього на загальну суму 2 053 400,00 грн.

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 наступне майно:

- нежитлове приміщення № 68, облаштоване під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 307800,00 грн.

- нежитлову будівлю кафе-магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 225 кв.м., вартістю 222900,00 грн.

- квартиру АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 , вартістю 410000,00 грн.

- транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2005 р.в., VIN код НОМЕР_2 , вартістю 244000,00 грн.

Всього на загальну суму 1 187 700,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на нежитлове приміщення № 66, загальною площею 44.5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на нежитлове приміщення № 67, загальною площею 41.2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_15 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0.0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0035.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0880 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:001:0037.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер НОМЕР_3 , білого кольору, 2016 р.в.

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В іншій частині рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.01.2023 року в цій справі залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що обґрунтовуючи законність своїх вимог в частині поділу майна подружжя, просила відступити від рівності часток у зв`язку із знаходженням двох неповнолітніх дітей на її утриманні, оскільки відповідачем сплачується мінімальний розмір аліментів на їх утримання, а саме, майже 2700,00 грн., та збільшити частку майна дружини, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, до 2/3 частин, всього на загальну суму 2 053 400,00 грн., майно, яке переходить в особисту приватну власність ОСОБА_2 , відповідно, на загальну суму 1 187 700.00 грн.

Однак, ОСОБА_2 не погодився із вказаними вимогами позивачки та зазначив, що частки у спільному майні подружжя повинні бути рівними. Враховуючи думку ОСОБА_2 , який не бажав враховувати інтереси своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 в письмовій промові у судових дебатах погодилася на часткове задоволення її уточнених вимог та розподілу спільного майна подружжя. Так, вартість майна, яке переходить в особисту приватну власність ОСОБА_1 складає 1 555 900 грн., в особисту приватну власність ОСОБА_2 - 1 682 200 грн. Враховуючи вказаний розподіл майна подружжя, частка ОСОБА_2 була б більшою від частки ОСОБА_1 на 126 300 грн. Проте ОСОБА_2 знову заперечив проти можливого варіанту розподілу майна подружжя.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що рухоме та нерухоме майно сторін по справі підлягає поділу виходячи з рівності часток подружжя, проте, здійснюючи вказаний поділ майна подружжя, суд не звернув увагу на твердження позивачки з приводу неможливості спільно користуватися рухомим та нерухомим майном. Після припинення шлюбних відносин між сторонами, відповідач почав здійснювати позивачці перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме: нежитловими приміщеннями № 66, № 67 та № 68, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, сторони по справі та їх діти продовжують проживати разом у квартирі АДРЕСА_4 . Відповідач робить життя позивачки та дітей нестерпним.

Також зазначає, що не просила стягнути з неї або з відповідача компенсацію від вартості рухомого та нерухомого майна, тому як кількість майна дозволяє його розділити таким чином щоб задовольнити інтереси обох членів подружжя.

В результаті знаходження неповнолітніх дітей на утриманні позивачки та сплати відповідачем мінімального розміру аліментів, позивачка просила визнати за нею право власності на більшу частину рухомого та нерухомого спільного майна, загальна сума якої склала 2 053 400 гривень, що на 868 700 гривень більша за частину рухомого та нерухомого майна, яка була б визнана особистою приватною власністю ОСОБА_2 , загальний розмір якої склав 1 187 700 гривень.

З урахуванням цін на продукти харчування, лікування, одяг за сезоном, речами першої необхідності, а також, враховуючи наявність введеного на усій території України воєнного стану, розмір аліментів в сумі 1350 гривень на одну дитину є вкрай низьким.

Аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей продовжують нараховувати у мінімальному розмірі відповідно до мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, старша донька ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на першому курсі Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, на утримання і на навчання якої відповідач взагалі не сплачує коштів. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача виділити кошти на навчання дітей, на що він категорично відмовив. Позивачка згодна відмовитися від аліментів на утримання дітей і будь-якої допомоги від відповідача в рахунок збільшення частки майна аби не принижувати себе та дітей. В такому разі позивачка самостійно зможе забезпечити дітей усім необхідним.

Також ОСОБА_1 зазначає, що оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про притінення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Звертає увагу, що якщо суд апеляційної інстанції не погодиться з її уточненими позовними вимогами, просить здійснити поділ майна подружжя відповідно до письмової промови у судових дебатах.

ОСОБА_1 також не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя, посилається в апеляційній скарзі на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить: скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.01.2023р. в частині поділу спільного майна подружжя та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та частково задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , здійснити поділ майна подружжя наступним чином:

- майно, яке переходить в особисту власність ОСОБА_1 :

1. Квартира за адресою: АДРЕСА_16 ;

2. Квартира за адресою: АДРЕСА_17 ;

3. Квартира за адресою: АДРЕСА_17 ;

4. Нежитлова будівля кафе-магазину за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. Транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- майно, яке переходить в особисту власність ОСОБА_2 :

1. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. Земельна ділянка, кадастровий номер :10:001:0035, адреса: АДРЕСА_7 ;

5. Земельна ділянка, кадастровий номер :10:001:0037, адреса: АДРЕСА_7 ;

6. Квартира за адресою: АДРЕСА_16 ;

7. Транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що під час слухання даної судової справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 безліч разів уточнювала свої позовні вимоги. Однак, в письмовій промові у судових дебатах сторона позивачки зазначила, що, якщо відповідач не погодиться на визнання позовних вимог за останньою версією позовної заяви, то позивачка наполягає на частковому задоволенні позовної зави в частині поділу спільного майна, а саме:

- майно, яке переходить в особисту власність позивачки:

1. Квартира за адресою: АДРЕСА_16 ;

2. Квартира за адресою: АДРЕСА_17 ;

3. Квартира за адресою: АДРЕСА_17 ;

4. Земельна ділянка, кадастровий номер :10:001:0035, адреса: АДРЕСА_7 ;

5. Земельна ділянка, кадастровий номер :10:001:0037, адреса: АДРЕСА_7 ;

6. Транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- майно, яке переходить в особисту власність Відповідача:

1. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. Нежитлова будівля кафе-магазину за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. Квартира за адресою: АДРЕСА_16 ;

6. Транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначає, що 31.01.2023р. у Вільнянському районному суді Запорізької області під час запланованого часу слухання даної судової справи було планово відключено світло, таким чином рішення не виносилося у відкритому судовому засіданні. Якщо б судове засідання було очним, то сторона відповідача довела б до суду, що частково погоджується із уточненою позовною заявою позивачки й було б запропоновано варіант розподілу спільного майна, що частково би збігався із запропонованим варіантом позивачки, який зазначено в його апеляційній скарзі.

Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вона просить частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 з урахуванням її апеляційної скарги на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року та відзиву.

Отже, рішення суду оскаржується в частині вирішених вимог сторін про поділ майна подружжя, в іншій частині, а саме, в частині вимог про розірвання шлюбу, рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішених вимог сторін про поділ майна подружжя.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1994 року, мають дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюбні відносини сторони припинили в листопаді 2020 року.

Під час шлюбу сторонами за спільні сумісні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, загальна вартість якого складає 3 229 100,00 грн., а саме:

1. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 ;

2. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

3. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_10 ;

4. нежитлову будівлю кафе-магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 ;

6. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_12 ;

7. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_13 ;

8. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_14 ;

9. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

10. земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0037, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

11. транспортний засіб: автомобіль марки Volkswagen (WV1ZZZ7HZ5H075044), модель TRANSPORTER, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

12. транспортний засіб: автомобіль марки MITSUBISHI (JMBXTGF2WG000250), модель OUTLANDER, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Отже, судом встановлено, що до спірного майна відносяться вище перелічене рухоме та нерухоме майно, сторони визнають право спільної сумісної власності на зазначене майно, про поділ іншого майна сторони не заявляють.

Так, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини 2 статті 3 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України встановлено, що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників

За частиною першою статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Зі змісту частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) випливає, що: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21).

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони не досягли домовленості про поділ спірного майна. Також ОСОБА_1 просила збільшити її частку у спільному майні подружжя відповідно до частини третьої статті 70 СК України.

Вирішуючи спір, суд, встановивши, що спірне майно придбане подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, обґрунтовано виходив із того, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що проживання дітей з матір`ю, існування заборгованості по сплаті аліментів, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, ОСОБА_1 не доведено.

ОСОБА_1 просила суд поділити спільне майно подружжя шляхом встановлення режиму приватної власності на майно для кожного з подружжя (поділити в натурі), а ОСОБА_2 - просив суд поділити спільне майно подружжя шляхом встановлення режиму спільної часткової власності. Жодна із сторін (співвласників) згоди на отримання компенсації ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надала.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав ідеальні частки подружжя у спірному майні без його реального поділу і залишив майно у спільній частковій власності сторін.

З огляду на вищевикладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг сторін про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, а саме, оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_1 заявляла вимоги стосовно певних об`єктів права спільної сумісної власності подружжя про припинення права відповідача на частку у спільній власності, стосовно інших - про припинення її права на частку у спільній власності.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на застосування судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17) та від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18 (провадження № 61 -7230св19), безпідставні, оскільки висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до повторень підстав її позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на варіант поділу спільного майна подружжя, що пропонувався представником ОСОБА_1 у письмовій «промові у судових дебатах», з яким би частково погодився ОСОБА_2 , якщо б вчасно дізнався про нього, не є підставою для скасування рішення суду. Так, суд розглянув справу за зверненням сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом. Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Вишняковим Дмитром Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко