ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року у справі за заявою Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради про встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради звернувся до суду з заявою про встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилалися на те, що ОСОБА_1 , є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, безстроково. Рішенням североморського міського народного суду російської радянської федеративної соціалістичної республіки від 19 січня 1987 року, яке набрало законної сили 30 січня 1987 року, ОСОБА_1 було визнано недієздатним. Рішенням виконавчого комітету североморської міської ради народних депутатів мурманської області №58-2 від 19 лютого 1987 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_1 та призначено опікуном ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_1 , матеріально та житлом забезпечений, здатний створити для підопічного всі необхідні побутові умови, забезпечити доглядом та лікуванням, захистити його соціальні права. За станом здоров`я він може виконувати обов`язки опікуна. На засіданні опікунської ради 29 червня 2023 року було розглянуто звернення ОСОБА_2 щодо можливості призначення його опікуном над ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 за станом свого здоров`я не може здійснювати свої права і виконувати обов`язки, потребує постійної опіки, просили суд встановити опіку над недієздатним ОСОБА_4 та призначити його опікуном ОСОБА_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року в задоволенні заяви Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради про встановлення опіки над ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час ухвалення рішення про визнання недієздатним ОСОБА_1 законом не було встановлено обмежень щодо строку його дії, а отже строк дії зазначеного рішення є необмеженим та не потребує перегляду кожні 2 роки. Вказували, що стан здоров`я недієздатного ОСОБА_1 не покращився, він потребує постійного стороннього догляду, піклування та призначення опікуна. Зазначали, що недієздатний ОСОБА_1 не отримує соціальні виплати, як інвалід 2 групи, оскільки після смерті опікуна ОСОБА_3 , він знятий з обліку.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення опіки та призначення опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в матеріалах справи немає судового рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатним, чинність якого відповідає приписам частини 6 статті 300 ЦПК України, та немає медичних документів щодо стану його здоров`я, а тому є недоведеним, що на даний час він за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними і, відповідно, потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. Крім того, немає належних відомостей про смерть опікуна ОСОБА_3 , та, відповідно, необхідності призначення нового опікуна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Загальні положення по фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи визначені главою 4 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ч.1 ст.37 ЦК України над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування.

Статтею 39 ЦК України визначені підстави визнання фізичної особи недієздатною, згідно з якими фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч.1 ст. 41 ЦК України).

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч.1 ст.60 ЦК України). Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч.2 ст.60 ЦК України).

Згідно зі статтею 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Аналогічні положення містяться у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 (пункт 3.1.).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У пункті 68 рішення Європейського суду з прав людини від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» №44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини виходив з того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, Європейський суд з прав людини бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т.п.

Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу закріплене у Законі України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Відповідно до частини першої статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Висновок про недієздатність фізичної особи необхідно робити, перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи, в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого в особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Звертаючись до суду із даною заявою, Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради вказував що ОСОБА_1 , є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, безстроково. Рішенням североморського міського народного суду російської радянської федеративної соціалістичної республіки від 19 січня 1987 року, яке набрало законної сили 30 січня 1987 року, ОСОБА_1 було визнано недієздатним. Рішенням виконавчого комітету североморської міської ради народних депутатів мурманської області №58-2 від 19 лютого 1987 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_1 та призначено опікуном його матір ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Обов`язковою умовою для встановлення над особою опіки та призначення опікуна є чинне рішення про визнання особи недієздатною.

Колегія суддів наголошує на том, що у даному випадку не може бути взяте до уваги рішення североморського міського народного суду російської радянської федеративної соціалістичної республіки від 19 січня 1987 року.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до частини 1 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

При цьому відповідно до частин шостої восьмої статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Таким чином для вирішення питання про призначення опікуна повинно бути ухвалене рішення про визнання фізичної особи недієздатною та воно повинно бути чинним на території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення рішення про визнання недієздатним ОСОБА_1 , законом не було встановлено обмежень щодо строку дії такого рішення, а отже строк дії зазначеного рішення є необмеженим та не потребує переогляду кожні 2 роки, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Посилання апеляційної скарги на те, що стан здоров`я недієздатного ОСОБА_1 не покращився, він потребує постійного стороннього догляду, піклування та призначення опікуна не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки будь які медичні довідки, окрім довідки ВТЕК м.мурманська російської радянської федеративної соціалістичної республіки від 13 лютого 1985 року про встановлення йому другої групи інвалідності, безстроково, про стан здоров`я ОСОБА_1 відсутні.

Долучене до апеляційної скарги свідоцтво про смерть ОСОБА_3 правового значення, з рахування встановлених обставин даної справи, не має.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Краматорської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта