печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20.05.2021р. позивач (через партнера ТОВ «ФК «Власне» (ТМ FONDY) з яким укладено договір N° /12/17 від 14.12.2017р. про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21 від 20.11.2014р.) видав відповідачу Кредит у розмірі 34 000,00 грн. (двома платежами в розмірі 10 000, 00 грн та 24 000, 00 грн), на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті. Відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, оскільки взагалі не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого має місце порушення позичальником його зобов`язань за Кредитним договором.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 5 100, 00 грн слід відмовити. Надані до матеріалів позовної заяви Правила про надання споживчих кредитів не містять підпису позичальника, а тому не можуть розцінюватись, як такі, з якими позичальник був ознайомлений. На сайті ТОВ «Бізнес Позика» містяться різні редакції вказаних правил, проте, редакція, яка діяла на момент виникнення кредитних правовідносин - відсутня. Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію Довідки ТОВ «Фінансова компанія «Елеєнс», згідно якої, останнім здійснено зарахування грошових коштів у розмірі 10 000, 00 грн на номер картки - НОМЕР_1 . Проте, доказів того, що вказана карта належить саме позивачу, а не іншій особі не надано. Крім цього, до матеріалів позовної заяви долучено відповідь АТ «Сенс Банк» № 7460 58.2 б/б від 21 лютого 2023 року, згідно якої, вказано, що в рамках операції BE38AF4C484F02C4E053AC112B0DEA17 від 20.05.2021 року, грошові кошти у розмірі 24 000 ,00 грн успішно перераховані на карту отримувача НОМЕР_2 . Проте, також доказів того, що вказана карта належить саме позивачу, а не іншій особі не надано. До заяви на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 підписав вказаний договір, не додано жодних належних доказів нанесення електронного цифрового підпису (у т. ч. роздруківка ЕЦП на паперовому носії договору, де вказано відповідний штрих-код та/або QR-код, із зазначенням ПІБ підписувача, №, дату нанесення, номер сертифіката підпису, тощо). Разом із тим, доказів належності наведеного номеру телефону позичальнику ОСОБА_1 матеріали заяви не містять.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що будь-які посилання в тексті відзиву на те, що кредитний договір є договором приєднання чи був укладений на умовах договору приєднання, є такими що не відповідають дійсності, оскільки не гуртуються на фактичних даних та обставинах укладення кредитного договору та нормах статті 634 ЦК України. Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем комісії за надання кредиту (пункт 1 Кредитного договору), а рівно й подальше нарахування позивачем зазначеної комісії та витребування її від відповідача (в т.ч. в судовому порядку), є законним та обґрунтованим, оскільки вони базуються на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо саме надання споживчих кредитів яким і є по своїй правовій суті і кредитний договір. Закон про споживче кредитування чітко передбачає право позивача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту. Розміщення Позивачем актуальних Правил в зазначеному публічному порядку (тобто, на своєму сайті за адресою: htpps:bizpozyka.com, про що зазначається в пункті 6 Кредитного договору) свідчить про вільне волевиявлення позивача, адресоване необмеженому колу осіб (включаючи відповідача) та взагалі в такому випадку не потребує будь-якого підписання з боку уповноважених осіб позивача. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що до його укладання він отримав від позивача інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону про споживче кредитування, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту. Крім того, ще до укладення кредитного договору відповідач вже неодноразово укладав та належним виконував всі попередні кредитні договори із позивачем. Українське бюро кредитних історій (УБКІ) перевірено, що номер телефону НОМЕР_3 та електронна пошта належать особисто відповідачу. Відзиві відповідач зазначив номер телефону НОМЕР_3 , як такий, що належить саме йому. Відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора G-1381, відправленого йому на його номер телефону НОМЕР_3 , визначений ним як фінансовий, належним чином, відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію» ідентифікувався в інформаційній системі кредитора - особистому кабінеті, де і підписав Кредитний договір.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що додаткові докази ТОВ «Бізнес Позика» надані разом з відповіддю на відзив, подані з порушенням норм ЦПК України та не можуть бути взяті до розгляду судом. Надані до матеріалів позовної заяви Правила про надання споживчих кредитів не містять підпису позичальника, а тому не можуть розцінюватись, як такі, з якими позичальник був ознайомлений.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту № 189972-КС-007.

Договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/.

Укладення Договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 189972-КС-007 від 20.05.2021р.

Відповідно до п.1 Договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 34 000, 00 грн, строком на 24 тижні - до 04.11.2021 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86501471% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 5 100, 00 грн.

Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених зазначеним Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до п.2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

20.05.2021р. Позивач (через партнера ТОВ «ФК «Власне» (ТМ FONDY)), з яким укладено договір № /12/17 від 14.12.2017р. про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21 від 20.11.2014р.) видав відповідачу кредит у розмірі 34 000, 00 грн (двома платежами в розмірі 10 000, 00 грн та 24 000, 00 грн), на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, що підтверджується:

- Витягом з анкети клієнта;

- двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 20.05.2021р. за №№ 409590697 та 409590476;

- двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 29.11.2022р. про успішне перерахування двох платежів (в розмірі 10 000,00 гривень та 24 000,00 гривень) на карту отримувача;

- двома листами AT «СЕНС БАНК» (у відповідь на запити ТОВ «ФК «Елаєнс») від 21.02.2023р., в яких банк підтвердив, що грошові кошти в загальному розмірі 34 000, 00 грн (двома платежами в розмірі 10 000, 00 грн та 24 000, 00 грн) успішно перераховані на карту отримувача № НОМЕР_4 , яка згідно з Витягом з анкети клієнта належить саме ОСОБА_1 , чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Як зазначає позивач, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав - оскільки взагалі не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого має місце порушення позичальником його зобов`язань за кредитним договором.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 20 травня 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів, що телефон, на який надіслано одноразовий пароль-ідентифікатор, та банківські рахунки, на які направлено кредитні кошти належать відповідачу, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Крім того, номер мобільного телефону ОСОБА_2 , який використовувався для укладення договору, вказано і у процесуальних документах, поданих останнім до суду.

Оскільки відповідач порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, не повернув кредит, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом у розмірі 34 000, 00 грн та про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 49 704, 59 грн, що в сумі становить 83 704, 59 грн.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованою комісією з огляду на наступне.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Аргументованими є твердження сторони відповідача про те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 5 100, 00 грн.

За правилами статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 203, 89 грн.

Керуючись ст.ст. 55, 61, 129 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (адреса: 01133, м. Київ, бульв. Л. Українки, буд. 26, офіс 411; ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором про надання кредиту № 189972-КС-007 від 20.05.2021р. в розмірі - 83 704, 59 грн, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 34 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 49 704, 59 грн.

В задоволенні іншої частини вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір у розмірі 2 203, 89 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя С. В. Вовк