Справа № 214/8728/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кривому Розі, заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення (розподіл) судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебувала цивільна справа за вищевказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 31.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_3 за її заявою залишено без розгляду.

16.10.2023 року представник відповідача, адвокат Ямковий В.І., подав до суду заяву, в якій просив поновити ОСОБА_2 строк для подання заяви про розподіл судових витрат по справі та подання доказів на підтвердження розміру витрат, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті професійної правничої допомоги у сумі 15000 грн. 00 коп. В обґрунтування заяви зазначено, що у провадженні суду перебувала вищевказана цивільна справа. Ухвалою суду від 31.07.2023 року позовну заяву залишено без розгляду, питання про розподіл між сторонами судових витрат не вирішувалось. У попередньому розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, вказаному у відзиві, було зазначено, що ОСОБА_2 поніс витрати з оплати професійної правничої допомоги у сумі 15000 грн. 00 коп. Факт понесення витрат у вказаному розмірі підтверджується Договором про надання правничої допомоги від 30.11.2021 року зі змінами внесеними Додатковим договором від 04.01.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04.01.2022 року на оплату правничої допомоги, Актами приймання-передачі наданих послуг від 15.10.2023 року, ордерами адвоката. Зловживання позивачем та її представником процесуальними правами представник відповідача обґрунтовує тим, що позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради прийняв рішення про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , тому даний орган мав би бути відповідачем у справі. Крім того, у позові не пред`явлено жодної вимоги безпосередньо до відповідача. Отже, спір у справі виник внаслідок неправильних дій позивача, які полягають у невірному трактуванні норм законодавства та неправильному визначенні належного відповідача та способу захисту у цій справі, що призвело до зловживання нею своїми процесуальними правами протягом майже двох років. Таким чином, відповідач вважає, що наявні всі підстави для стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо пропуску строку для пред`явлення даної заяви представник відповідача зазначає, що відповідачу не було відомо чи вирішувалось судом питання про розподіл судових витрат в ухвалі від 31.07.2023 року про залишення позовної заяви без розгляду чи ні. Копію ухвали від 31.07.2023 року відповідач фактично отримав в суді лише 05.10.2023 року, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому не мав можливості звернутися до суду із заявою про розподіл судових витрат у встановлений строк.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, до суду не з`явились, заяв не надали.

Так судом установлено, що відповідно до ухвали суду від 31.07.2023 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України заяву ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду задоволено, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті радизалишено без розгляду.

У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат, не вирішувалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених ч.ч. 3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Так, у поданій заяві представник відповідача просить суд поновити ОСОБА_2 строк для подання даної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_2 строк для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки ухвала від 31.07.2023 року була постановлена за відсутності сторін, матеріали справи не містять доказів отримання даної ухвали ОСОБА_2 , при цьому у поданій заяві представник відповідача зазначає про отримання такої відповідачем лише 05.10.2023 року.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, щоб перешкодити діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом також є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Доводи заяви представника відповідача щодо подання завідомо безпідставного позову та заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це її право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що понесені відповідачем, як це передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

При цьому, представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про розподіл судових витрат представника відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, 141, 142, 258, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк для подання заяви про розподіл судових витрат у цивільній справі №214/8728/21.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення (розподіл) судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Попов