ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/662/23 Справа № 185/8369/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року в цивільній справі номер 185/8369/15-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог заяви Товариство зазначало, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року в сумі 2250713,02 грн. На підставі договору від 16 вересня 2020 року №2305/К/1 права вимоги, зокрема за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року, договорами іпотеки та поруки, які укладені в його забезпечення, перейшли до ТОВ «ФК «Юніко Фінанс».

Заявник просив замінити стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» з примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі № 185/8369/15-ц.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , - задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» з примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі № 185/8369/15-ц.

Із вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року у справі №185/8369/15-ц та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Юніко Фінанс».

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не

відповідає вимогам про законність та обґрунтованість, та, зокрема, не містить мотивів для відхилення доводів ОСОБА_1 , які було заявлено у суді першої інстанції.

Із заяви ТОВ «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» слідує те, що таку заяву підписано та подано адвокатом Пінчук О.С., як представником заявника ТОВ «ФК «Юніко Фінанс». В матеріалах справи відсутній належно оформлений ордер, який би підтверджував повноваження адвоката Пінчук О.С. на представництво інтересів заявника ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» (зокрема, в копії наданого ордеру не вказано реквізити посвідчення адвоката). Таким чином, вказаний адвокат не вправі подавати документи, що стосуються ТОВ «ФК «Юніко Фінанс», з огляду на відсутність належно оформлених документів, що підтверджують повноваження такого адвоката.

ОСОБА_1 , не мав жодних правовідносин із будь-якими банками щодо поруки за будь-якими зобов`язаннями ОСОБА_2 та не підписував жодних подібних правочинів, а також не отримував жодних судових рішень, які б стосувались подібних спорів.

Прохальна частина заяви викладена незрозуміло, неточно, неповно і суперечливо, а саме заявник просить замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» з примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року у справі №185/8369/15-ц». Тобто, у прохальній частині зазначено таку особу, як «Стягувач з Публічного акціонерного товариства «Дельта банк». Із тексту заяви незрозуміло хто є стягувачем з ПАТ «Дельта банк», які ідентифікаційні дані цієї особи, і яке вона має відношення до ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 . Таким чином, що із прохальної частини неможливо зрозуміти те, кого і на кого просять замінити, де і у чому конкретно замінити.

Суд першої інстанції на власний розсуд потрактував прохальну частину заяви, вийшовши за межі заявлених вимог, вирішив замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» з примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі №185/8369/15-ц, хоча відповідні вимоги не було взагалі заявлено.

Судом першої інстанції не враховано позицію Великої Палати Верховного Суду, а саме, висловлену у постанові від 03 листопада 2020 року у справі №916/16/17 та у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14, згідно з якими на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження і з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Також судом першої інстанції не враховано встановлений факт того, що стосовно ОСОБА_1 відсутні будь-які докази існування будь-якого виконавчого провадження, що виключає можливість заміни сторони виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 , як начебто боржника у неіснуючому виконавчому провадженні.

Договір про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року, копію якого додано до заяви, не може бути доказом жодних прав та повноважень заявника у жодних відносинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки не містить інформації про предмет таких відносин.

Згідно з вимогами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, будь-яке відступлення права вимоги, яке передбачає заміну кредитора, можливе без згоди боржника лише у разі, якщо в кредитному договорі або в договорі поруки немає заборон щодо такої заміни кредитора та відступлення права вимоги. В іншому випадку, таке відступлення права вимоги буде недійсним в силу закону. Однак, в наданому заявником договорі про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року немає інформації про те, що нотаріусом перевірено наявність таких заборон і застережень у всіх кредитних договорах і у договорах поруки.

Договір про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року не може вважатися укладеним, оскільки, в його преамбулі зазначено, що він укладений на підставі результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-07-13-000006-b від 30.07.2020 року, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» придбало у ПАТ «Дельта банк» кредитний портфель, що складається з 860 кредитних договорів, забезпечених іпотекою, 5 кредитних договорів, що забезпечені транспортними засобами, 11 кредитних договорів, що забезпечені іншою заставою, та 2 беззаставних кредитних договорів (тобто, сукупно: 860+5+11+2 = 878). Однак, в реєстрі кредитних договорів, зазначених у Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року, вказано лише 877 кредитних договорів, що не відповідає інформації у протоколі електронного аукціону №UA-EA-2020-07-13-000006-Ь від 30.07.2020 року, і, таким чином, свідчить про невідповідність інформації у цьому договорі тій інформації, що зазначена у протоколі електронних торгів.

Отже, заявником не надано доказів на підтвердження набуття прав вимоги за жодними кредитними договорами.

Постановою Дніпровського апеляційного суд від 12 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Товариство просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року без змін.

Виданий адвокатом Пінчук О.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 24.09.2020 року №24-09/2020 ордер є достатнім підтвердженням вказаного адвоката при представництві інтересів ТОВ «ФК «ЮНІКО ФІНАНС». Посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 року по справі №9901/847/18 безпідставні.

Наразі відсутні судові рішення, якими було б визнано договір поруки не вчиненим (не укладеним) чи недійсним. Відтак, доводи апелянта про необхідність скасування оскаржуваної ухвали про заміну сторони від 22.09.2021 року по справі №185/8369/15-ц, які обґрунтовуються виключно твердженнями апелянта про неукладення договору поруки, що не є предметом розгляду та дослідження у даній судовій справі, а також відсутність наразі подібних рішень, не можуть прийматись судом до уваги.

Фактично в договорі зазначено, що предметом такого договору відступлення є права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів. Отже, твердження апелянта про те, що в договорі відступлення відсутній узгоджений сторонами предмет договору є такими, що не відповідають дійсності.

Апелянтом не зазначено жодного нормативно-правового акту про обов`язок нотаріуса вказувати в договорі відступлення інформацію про те, що нотаріусом перевірено наявність заборон або застережень в кредитному договорі чи договорі поруки про можливість відступлення прав вимоги іншому кредитору без згоди боржника.

Боржниками свідомо вчиняються дії щодо порушення передбачених Конституцією України законних прав ТОВ «ФК «ЮНІКО ФІНАНС», як кредитора, з метою перешкоджання виконанню такого, що набуло законної сили, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року у справі №185/8369/15-ц щодо стягнення боргу за кредитним договором.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє клопотання ОСОБА_1 від 06.12.2023 року про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за

наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі №185/8369/15-ц з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року, яка утворилась станом на 06 липня 2015 року у сумі 2250713,02 грн, з яких: 2037854,71 грн - заборгованість за тілом кредиту, 191499,36 грн - заборгованість по відсоткам, 19123,19 грн - пеня, 409,52 грн - 3% річних заборгованості по тілу кредиту, 1826,24 грн. - 3% річних заборгованості по процентам (а.с. 62-63, том 1).

Згідно з договором №2305/К/1 про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року та додатку №1 до нього ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» набуло право вимоги, в тому числі й за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року (а.с. 89-90зв, том 1).

Задовольняючи вимоги заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З огляду наведених норм права, підставою для процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Судом встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі №185/8369/15-ц з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року, яка утворилась станом на 06 липня 2015 року у сумі 2250713,02 грн, з яких: 2037854,71 грн - заборгованість за тілом кредиту, 191499,36 грн - заборгованість по відсоткам, 19123,19 грн - пеня, 409,52 грн - 3% річних заборгованості по тілу кредиту, 1826,24 грн. - 3% річних заборгованості по процентам.

Згідно з договором №2305/К/1 про відступлення прав вимоги від 16 вересня 2020 року та додатку №1 до нього ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» набуло право вимоги, в тому числі й за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС(ЦІК) від 25 жовтня 2007 року.

З інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження №53096515 з примусового виконання виконавчого листа №185/8369/15-ц від 15.10.2015 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу завершене (а.с. 79, том 1).

Відповідно до відповіді Краматорського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у Краматорському міському ВДВС перебувало виконавче провадження №53096515 з примусового виконання виконавчого листа №185/8369/15-ц від 15.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 2250713,02 грн 19.12.2016 року винесено постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження, а 20.12.2019 року виконавче провадження було закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 147-148, том 1).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Стаття 40 цього Закону передбачає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, в тому числі наведено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В п. 93-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі 2-7763/10 зазначено: «93. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

94. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

95. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

96. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення».

Заявник у справі не порушував питання поновлення строків звернення виконавчого документа до виконання, не надавав з цього приводу доказів щодо наявності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження та не довів, що він вчиняв дії, спрямовані на таке відновлення.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив обставини справи та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Юніко Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасуванню судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі номер 185/8369/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9/25ДС/0460/2007-СС (ЦІК) від 25.10.2007 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: