Справа № 242/6814/21
Провадження № 2-о/242/8/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Хацько Н.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Орловській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адміністрація м. Ливни, Ливенський міжрайонний прокурор Павлов Олексій Юрійович, про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла заява Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Орловській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адміністрація м. Ливни, Ливенський міжрайонний прокурор Павлов Олексій Юрійович, про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 січня 2022 року було направлено доручення до компетентного суду Російської Федерації згідно з умовами Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року для вручення Відділенню Пенсійного фонду Російської Федерації по Орловській області копії ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2021 року.

В свою чергу згідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ, керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Натомість, до теперішнього часу недоліки усунуто не було, ухвалу суду від 24.12.2021 року про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням зупинення дії та виходу з Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року, виконати наразі неможливо.

В рішенні «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги і констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також визнав неприйнятними скарги заявників за статтею 8 Конвенції.

В контексті вищевказаного рішення ЄСПЛ, суд звертає увагу, що заявник та його представник з 16.12.2021 року (з дня подання заяви до суду), дій направлених на встановлення інформації про стан цивільної справи та усунення недоліків за ухвалою суду від 12.11.2011 року не вживали.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У відповідності зі ст. 185 ч. 3 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки заявник у встановлений судом строк та у строк, передбачений ч. 2 ст. 185 ЦПК України, не виконав зазначені в ухвалі про залишення заяви без руху недоліки, з урахуванням неможливості вручення ухвали про залишення заяви через зупинення дії та виходу з Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року, заяву слід визнати неподаною та повернути заявнику.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Заяву Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Орловській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адміністрація м. Ливни, Ливенський міжрайонний прокурор Павлов Олексій Юрійович, про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Н.О. Хацько