Справа № 125/126/23
Провадження № 22-ц/801/1867/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуСправа № 125/126/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Копаничук С. Г.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Орликом Віталієм Олеговичем, на рішення Барського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 червня 2023 року в м. Бар суддею цього суду Салдан Ю.О., дата складання його повного тексту 30 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . Позов мотивований тим, що сторони у справі, які є батьками ОСОБА_3 , наразі проживають окремо, відповідач у травні 2021 року виїхала за кордон на тривалий час з метою працевлаштування, а позивач з сином проживають у кв. АДРЕСА_1 . Повертатись до України ОСОБА_2 найближчим часом не планує і не заперечує щодо проживання сина з батьком, більше року син проживає з позивачем, який в повній мірі займається його вихованням. Дитина відвідує спортивні гуртки та веде активний спосіб життя. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Стан здоров`я сина добрий, позивачем створені всі умови, які необхідні для всебічного розвитку дитини. При цьому позивач вказує, що син має бажання проживати саме з ним.

Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання дитини разом з батьком.

21 червня 2023 року рішенням Барського районного суду Вінницької області у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник позивача адвокат Орлик В.О., посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема скаржник посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що дитина тривалий час проживає з батьком, а тому у даній справі необхідно визначити місце проживання дитини саме з ним. У судовому засіданні суду першої інстанції дитина сказала, що хоче проживати з батьком, що не було враховано судом. Висновок суду про те, що виїзд матері із дитиною за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, є недоцільним.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що з 26 грудня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_3 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 7).

04 липня 2022 року сформовано витяг з реєстру платників єдиного податку, з якого видно, що видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а. с. 8).

16 березня 2023 року рішенням виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області №14 затверджено висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Барської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого місце проживання малолітнього ОСОБА_3 рекомендовано разом із батьком ОСОБА_1 . У висновку вказано, що відповідач ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, в телефонному режимі повідомила, що перебуває за кордоном тривалий час, можливості приїхати найближчим часом не має та не заперечує щодо визначення місця проживання її сина з батьком. Відповідно до акту бесіди із дитиною ОСОБА_4 з метою вивчення думки дитини щодо визначення місця проживання з одним із батьків встановлено, що хлопчик є учнем 3 класу, відвідує спортивні секції з боксу, баскетболу, додатково займається з вчителем англійської мови, він любить обох батьків, однак бажає проживати разом із батьком в звичному для нього середовищі, з мамою хлопчик спілкується в телефонному режимі. Батько із сином проживають по АДРЕСА_2 , умови проживання у помешканні задовільні, малолітній ОСОБА_4 має усе необхідне для проживання, розвитку та виховання. У даному висновку міститься також посилання на висновок оцінки потреб сім`ї, який наданий КУ «Центр надання соціальних послуг» Барської міської ради, відповідно до якого у малолітнього ОСОБА_4 відсутня психологічна травма, хлопчик здоровий, рухливий, допитливий, складні життєві обставини у сім`ї ОСОБА_1 не підтверджено (а.с.72-74).

23 січня 2023 року лікарем наркологом КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради видана довідка №71, за якою ОСОБА_1 під наглядом у лікаря нарколога не перебуває і за останні п`ять років за медичною допомогою не звертався (а. с. 18).

23 січня 2023 року тренером (вихователем) ГО «Бійцівський клуб «Вікінг» видана характеристика на ім`я ОСОБА_3 , згідно якої хлопчик за чотири роки навчання у спортивній школі зарекомендував себе вольовим та відповідальним учнем. Більше року спортивним вихованням учня займається виключно його батько ОСОБА_1 . Він приймає основну участь у спортивному вихованні дитини (а. с. 16).

24 січня 2023 року тренером (вихователем) КЗ «Дитяча спортивна школа «Колос» Барської міської ради» у характеристиці ОСОБА_3 указано зокрема про те, що хлопчик на заняття приходить з батьком, який приймає основну участь у спортивному вихованні своєї дитини (а .с. 15).

Згідно копії закордонного паспорта ОСОБА_2 № НОМЕР_3 вона 05 грудня 2021 року перетнула кордон на виїзд з України, а 16 квітня 2022 року - на в`їзд в Україну, тобто перебувала за кордоном близько чотирьох з половиною місяців. 13 травня 2022 року - перетнула кордон на виїзд з України, 20 серпня 2022 року - на в`їзд в Україну, тобто повернулася через три місяці і один тиждень. Згідно з даними копії закордонного паспорта ОСОБА_2 № НОМЕР_4 відповідач знову виїхала за кордон 04 листопада 2022 року, тобто пробула в Україні два з половиною місяці, а повернулася 29 травня 2023 року, тобто через шість місяців і 25 днів (а. с. 11-12, 119-137).

У заяві від 03 травня 2023 року представником відповідача вказано, що ОСОБА_2 спочатку не була проти задоволення позову, але наразі її позиція змінилась, вона заперечує проти задоволення позову та бажає проживати разом з дитиною (а. с. 92).

Сторонами не заперечується той факт, що кв. АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У постанові від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не доведено наявності підстав, які свідчать про те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що дитина тривалий час проживає з батьком, а тому у даній справі необхідно визначити місце проживання дитини саме з ним, не приймаються до уваги апеляційним судом, адже дитина проживає з батьком саме у квартирі, яка є власністю відповідача, що сторони визнали у судовому засіданні суду першої інстанції, дана обставина також відображена у оскаржуваному рішенні.

У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд вказав, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Таким чином відповідачем у справі також забезпечуються належні умови для проживання дитини, адже дитина з батьком проживає саме в її квартирі, що має неабияке значення для вирішення питання щодо оцінки вкладу кожного із батьків для створення дитині належних умов проживання і задоволення її базових потреб, а не у квартирі позивача, разом з тим у наявних у матеріалах справи документах, зокрема у висновку виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області та характеристиках тренерів спортивних шкіл не указано, що матір дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, нехтує інтересами дитини, не бере участі у її житті.

Твердження позивача у скарзі про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції дитина сказала, що хоче проживати з батьком, що не було враховано судом, відхиляється колегією суддів, адже згода дитини на проживання з одним з батьків не є абсолютною для суду, якщо не відповідає її інтересам. Думка дитини щодо її бажання проживати разом із батьком є непереконливою з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком та конфлікт між батьками щодо визначення місця її проживання.

Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18.

Доводи скаржника з приводу того, що недоцільним є висновок суду про те, що виїзд матері із дитиною за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам дитини апеляційний суд вважає безпідставними, адже вирішуючи в умовах воєнного стану спір про визначення місце проживання дитини, суд враховував пріоритет інтересів дитини в питанні перебування її в безпечному середовищі та можливість її виїзду за кордон разом з матір`ю у випадку загрози її життю та здоров`ю. Тобто, у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а лише потім батьків.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018року у справі № 402/428/16-ц вказала, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

У рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Таким чином, враховуючи заперечення відповідача проти позову, а також те, що вона бажає проживати разом із дитиною, визначення місця проживання дитини з батьком може призвести до розриву сімейних зв`язків дитини із матір`ю, а тому підстави для задоволення позову у даній справі відсутні.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Орликом Віталієм Олеговичем, залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

С. Г. Копаничук