КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Таскомбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, який мотивувала тим, що 20 квітня 2016 року між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «Імуноген-Україна» був укладений Генеральний договір про надання банківських послуг.

Вказувала, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Імуноген-Україна» перед банком за кредитним договором, між банком та нею, ОСОБА_1 , як майновим поручителем 20 квітня 2016 року було укладено Іпотечний договір, за яким вона передала в іпотеку нерухоме майно: об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ перед банком за кредитним договором, між банком та майновими поручителями укладені наступні договори: з ОСОБА_2 іпотечний договір та передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 ; з ОСОБА_3 укладено іпотечний договір та передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .

Протягом всього строку Іпотечного договору відповідач жодного разу не ініціював здійснення переоцінки предмета іпотеки, тому її вартість завжди залишалась узгодженою сторонами відповідно до п. 1.4. Іпотечного договору у розмірі 959 200 грн.

За фактом рейдерського захоплення позичальника 27 червня 2019 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ст. 206-2 КК України за № 0000424.

Не маючи змоги відновити виробничу діяльність ТОВ «Імуноген-Україна» після рейдерського захоплення, учасниками товариства були продані його корпоративні права.

Не зважаючи на прохання позивача про узгодження умов погашення заборгованості за кредитним договором, відповідач вимагав її погашення одночасно всією сумою.

Так, 04 жовтня 2020 року вона дізналась, що власником предмета іпотеки став відповідач, який 14 серпня 2020 року звернув стягнення на майно в порядку позасудового врегулювання.

Позивач вважає, що відповідачем, зокрема, порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення вартості предмета іпотеки при зверненні стягнення на іпотеку в позасудовому порядку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати незаконною державну реєстраційну дію та зобов`язати будь-якого уповноваженого суб`єкта державної реєстрації прав скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 37797942; вчинений 14 серпня 2020 року о 18:02:12 годині державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв.м.): 33, житловою площею (кв.м.): 16,7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53648673 від 18 серпня 2020 року 08:50:54 год., за АТ «Таскомбанк»;

- зобов`язати будь-якого уповноваженого суб`єкта державної реєстрації прав відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв.м.): 33, житловою площею (кв.м.): 16,7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 за ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що нею не було отримано вимоги АТ «Таскомбанк» про усунення порушень зобов`язання відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», й відповідно не передавала банку в добровільному порядку іпотечне майно.

Апелянт наголошує, що вартість предмета іпотеки було визначено пунктом 1.4 договору в розмірі 959 200 грн станом на день укладення договору, однак з 2016 року здешевлення нерухомості не відбувалось, а відповідачем не проводилась переоцінка вартості предмету іпотеки та не вимагалось від неї здійснити таку переоцінку.

Вказує, що згідно абзацу 3 підпункту 7.3.1 пункт 7 іпотечного договору від 19 червня 2017 року іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а відтак дії відповідача суперечать положенням іпотечного договору, а ціна набуття права власності на предмет іпотеки не була погоджена відповідачем із нею як власником, що і є самостійною підставою для скасування рішення реєстратора.

Натомість наявність звіту з оцінки майна від 30 липня 2020 року не може свідчити про погодження ціни з іпотекодавцем та дотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

11 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «Таскомбанк» - Грищенко І.В., у якому представник банку вказує, що позивач обрала помилковий спосіб захисту порушеного права, подавши позов про скасування запису про державну реєстрацію, натомість вона мала б звернутись до суду із позовом про витребування нерухомого майна, оскільки саме його задоволення є підставою для внесення відповідно запису до Державного реєстру.

У відзиві посилається й на наявність в іпотечному договорі застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Відтак, оскільки позичальник повністю перестав виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, банк направив на адресу позивача вимогу про усунення порушення, яка залишилась без виконання, а тому банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, а приватний нотаріус КМНО Верповська О.В. прийняла законне рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно на підставі належних документів.

Разом з тим, в договорі сторони дійшли згоди, що вартість предмету іпотеки є орієнтовною і його реалізація буде здійснюватися за цінами, визначеними суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель. Тож відповідно до звіту про оцінку іпотечного майна від 30 липня 2020 року, складеного на замовлення банку, вартість квартири склала 909 900 грн, що є меншим за суму боргу позичальника перед банком у розмірі 8 009 573,69 грн. А доводи ОСОБА_1 щодо непогодження вартості майна з нею, як власником, не заслуговують на увагу, оскільки звернення відбулось на підставі ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Враховуючи вказане у відзиві, представник АТ «Таскомбанк» - Грищенко І.В. просить апеляційний суд залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи, представник відповідача АТ «Таскомбанк» - Грищенко І.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Позивач у справі ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 20 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імуноген-Україна» укладений Генеральний договір про надання банківських послуг № НК 1005, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 6700000,00 грн на умовах платності та строковості зі строком користування до 19 квітня 2020 року.

Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати достроково повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів), а позичальник відповідно зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі штрафні санкції (пеня, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов`язань за кредитним договором. У випадках передбачених кредитним договором, на підставі вимог банку.

Станом на 28 квітня 2020 року загальний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором становить 7254669,42 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Імуноген-Україна» перед Банком за кредитним договором, між Банком та майновим поручителем, фізичною особою: ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іщук Л.А. 19.06.2017, зареєстрований в реєстрі за номером 211 в іпотеку за яким позивачем було передане нерухоме майно: об`єкт житлової нерухомості, квартира, яка складається з однієї кімнати, загальною площею (кв.м.): 33, житлова площа (кв.м.): 16.7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Право власності на предмет іпотеки підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 липня 2017 року.

Крім того, додатково в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Імуноген-Україна» перед Банком за кредитним договором, між Банком та майновим поручителем, фізичною особою: ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, в іпотеку за яким було передане нерухоме майно: квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв.м.): 139,5, житлова площа (кв.м.): 88,1, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Також, додатково в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Імуноген-Україна» перед Банком за кредитним договором, між Банком та майновим поручителем, фізичною особою: ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, в іпотеку за яким було передане нерухоме майно: квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв.м.): 51,29, житлова площа (кв.м.): 28,2, за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Відповідно до п. 1.4. іпотечного договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іщук Л.А. 19 червня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за номером 211, сторони домовились оцінити вартість предмета іпотеки у сумі 959200,00 грн., яка відображає ринкову вартість предмета іпотеки на момент його укладення, тобто на 19 червня 2017 року.

Згідно п. 3.7. договору іпотеки від 19 червня 2017 року встановлено, що на підставах, визначених в п. 3.4. цього договору, вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно з цим договором та законодавством України.

Згідно п. 3.8. вказаного іпотечного договору, позивач (як іпотекодавець) зобов`язаний на вимогу відповідача (як іпотекодержателя) здійснювати переоцінку предмета іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності. При зміні оціночної вартості предмета іпотеки сторони повинні були внести зміни до іпотечного договору щодо визначення вартості предмета іпотеки.

Пунктом 7.3. договору іпотеки від 19 червня 2017 року передбачено, що сторони договору домовились про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом: п.п. 7.3.1. переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. від уповноваженого представника АТ «Таскомбанк» було прийнято заяву про державну реєстрацію права власності, до якої надано повний пакет документів, передбачених чинним законодавством України.

18 серпня 2020 року вказаним нотаріусом як державним реєстратором була здійснена державна реєстрація права власності за Банком на вище вказану квартиру.

Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що на виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни надійшла належним чином завірена копія матеріалів реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна: квартири, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв. м.): квартири, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв. м.): 33, житловою площею (кв. м.): 16.7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

З матеріалів реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна: квартири загальною площею (кв.м.): 33, житлова площа (кв.м.): 16.7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, ОСОБА_1 була повідомлена ТОВ «Імуноген-Україна» про порушення умов основного зобов`язання та відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Банк вимагав погашення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк, що підтверджується листами № 11953/70 від 26.05.2020, № 14905/70 від 30.06.2020, № 11951/70 від 26.05.2020, № 14960/70 від 30.06.2020, направленими на адресу місця реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_2 .

В матеріалах реєстраційної справи міститься заява про державну реєстрацію права власності від 14 серпня 2020 року, довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням за генеральним договором про надання банківських послуг (кредитним договором) № НК 1005 від 20 квітня 2016 та копія звіту про оцінку ТОВ «Вектор оцінки», зробленого 29 липня 2020 року, на замовлення АТ «Таскомбанк», відповідно до якого, вартість об`єкта оцінки становить 909 900,00 грн, що свідчить про дотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. п.п. 3 п. 61 постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи рецензію від 18 січня 2021 року, виконаної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Реджіо» щодо вартості квартири АДРЕСА_4 , згідно якої повторно встановлено, що ринкова вартість квартири складала станом на дату здійснення оцінки 909 900,00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд при ухваленні постанов від 17 листопада 2021 року у справі № 705/4132/19, від 09 лютого 2022 року у справі №607/21964/19.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що між сторонами у справі, яка є предметом перегляду, виник спір щодо нерухомого майна, яке є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним між юридичними особами : АТ «Таскомбанк», як позикодавцем, та ТОВ «Імуноген-Україна», як позичальником.

Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір по суті, наведеного не врахував, та розглянув справу із порушенням предметної юрисдикції, що є підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно з частинами 2 та 3 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що є достатньою підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу про віднесення розгляду справи до юрисдикції господарського суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 367, 376, 377, 383-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення вона може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постаново складено 02 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв