П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №752/29027/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/8043/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколова В.В.,

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Ольшевської І.О., 03 лютого 2023 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 12508,78 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн та вартість замовлення для визначення матеріальних збитків внаслідок ДТП у розмірі 1500,00 грн, а всього на загальну суму 9408,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Ssang Young Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки «Ssang Young Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав значні механічні пошкодження. За результатами пригоди її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому водій транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повністю визнав свою вину.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) №АР/1744449, розмір франшизи визначений у розмірі 1000,00 грн. У зв`язку з зазначеним, ПрАТ СК «Інтер-Поліс» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 12500,99 грн з вирахуванням суми франшизи у розмірі 1000,00 грн, яка позивачу була відшкодована відповідачем.

Проте, позивач стверджує, що розмір страхового відшкодування не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так, згідно зі Звітом про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за № 162-21 від 25 вересня 2021 року, який був складений на замовлення ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та виконаний незалежним оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортному засобу «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 14628,04 грн з урахуванням ПДВ, та 13500,99 грн без врахування ПДВ, а вартість відновлювального ремонту становить 26009,77 грн.

Також, 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до незалежного оцінювача ФОП ОСОБА_4 для визначення матеріальної шкоди, яким 30 вересня 2021 року було складено Звіт № 1977 про те, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 17643,00 грн, а вартість його відновлювального ремонту становить 30209,91 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 12500,78 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів як на підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу, так і на підтвердження того, що вона та страховик у порядку встановленому ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» дійшли згоди про страхове відшкодування саме у розмірі 12500,99 грн та про спосіб його відшкодування (а.с.114-120).

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що чинне законодавство та судова практика не передбачають надання суду доказів проведення відновлювального ремонту автомобіля за власний рахунок для того, щоб у подальшому в судовому порядку отримати компенсацію від особи, яка завдала шкоди.

В силу вимог ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згода між страховиком та потерпілим щодо суми страхового відшкодування є не обов`язком, а правом потерпілого. При цьому, при визначенні розміру страхового відшкодування страховик за договором ОСЦПВ зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, на суму якого зменшується страхове відшкодування.

Виходячи з вимог чинного законодавства, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

На підставі викладеного позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що позивач, заявляючи до нього вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням, не довів понесення ним витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, встановленими відповідними документами станції технічного обслуговування, де проводився ремонт автомобіля. А тому вважає відсутніми підстави для стягнення з нього вказаних позивачем сум.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Ssang Young Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За результатами пригоди та у відповідності до положень ч. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому водій транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повністю визнав свою вину (а.с.10).

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АР/1744449, розмір франшизи визначений у розмірі 1000,00 грн (а.с.11).

02 серпня 2021 року позивач, як власник транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернулася із заявою до ПрАТ СК «Інтер-Поліс», із заявою про страхове відшкодування (а.с.12).

В ході здійснення перевірки страховою компанію було здійснено замовлення щодо визначення вартості матеріального збитку та одержано від ФОП ОСОБА_3 . Звіт за № 162-21 про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Hyundai Getz» , згідно з яким вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 14628,04 грн на запчастини з ПДВ, 13500,99 грн без ПДВ, а вартість відновлювального ремонту становить 26009,77 грн (а.с.16-51).

Страховою компанією був здійснений розрахунок суми страхового відшкодування, який становить 12500,99 грн (а.с.52)

29 вересня 2021 року позивачу було відшкодовано суму страхового відшкодування в розмірі 12500,99 грн, що підтверджується банківською квитанцією (а.с.53).

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до незалежного оцінювача ФОП ОСОБА_4 для визначення матеріальної шкоди, яким 30 вересня 2021 року було складено Звіт № 1977 про те, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 17643 грн, а вартість його відновлювального ремонту становить 30209, 91 грн (а.с.54-76).

У зв'язку з проведенням незалежної оцінки та складанням Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1977 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 понесла витрати у розмірі 1500 грн, що підтверджується квитанцією від 04 жовтня 2021 року, рахунком № 1977 від 30 вересня 2021 року та договором № 1977 від 30 вересня 2021 року (а.с.77-80).

12 жовтня 2021 року представником позивача відповідачу була направлена вимога про здійснення відшкодування на суму, що перевищує суму здійсненої страхової виплати (а.с.81-84).

У відповіді на претензію представником відповідача було вказано на здійснену страховою компанією виплату та на відсутність підтвердження фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля (а.с.85-86).

В силу ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

З наведених обставин справи вбачається, що 27 липня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Ssang Young Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . За результатами пригоди її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому водій транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повністю визнав свою вину. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс», яка за зверненням позивача здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 12500, 99 грн.

Позивач посилаючись на Звіт за №162-21 про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу, складений ФОП ОСОБА_3 на замовлення страхової компанії та Звіт №1977 про визначення матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_4 , складений на її замовлення, вказує що розмір страхового відшкодування не покриває завдані їй збитки, а тому просила про стягнення різниці між вартість відновлювального ремонту (визначеною ФОП ОСОБА_3 ) у розмірі 26009,77 грн та сумою страхового відшкодування, що становить 12508,78 грн.

Відносини між відповідачем та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» регулюються умовами, визначеними в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та, яким, зокрема передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Зі Звіту № 162-21 про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_3 , вбачається що оцінювачем було враховано частку фізичного зносу у розмірі 10%, як для автомобілів старше 8 років. Відповідно до технічного паспорту автомобіль позивача був вперше зареєстрований 25 вересня 2010 року, тобто строк його експлуатації дійсно перевищує 8 років.

При цьому, виходячи з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв`язку з цим підлягає до стягнення із винного водія різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

А отже, посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це, серед іншого, є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими.

Як вже вказано вище позивач про зверненні до суду з позовом, посилалась на Звіт № 162-21 від 25 вересня 2021 року та вказувала, що з відповідача на її користь підлягає до стягнення різниця між вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 12508,78 грн (26009,77 грн (вартість відновлювального ремонту згідно зі Звітом № 161-21) - 12500,99 грн (розмір страхового відшкодування здійсненого ПрАТ СК «Інтер-Поліс») - 1000 грн (розмір франшизи згідно з Полісом № АР/1744449)).

Різниця між виплаченою позивачеві страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана, у тому числі, з законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, яка також підлягає компенсації за рахунок відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про її компенсацію в поза судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що зі Звіту № 161-21, а саме з ремонтної калькуляції № 6683, складеної за допомогою системи AUDATEX, вбачається що сума ПДВ увійшла до суми вирахувань, а отже сума ПДВ не була врахована оцінювачем.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів проведення ремонту пошкоджень, як на одну з підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає помилковими, адже вказані посилання суперечать положенням ст. 22 ЦК України відповідно до якої, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому.

Таким чином, на підставі ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Як передбачено ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 908,00 грн судового збору, а при зверненні з апеляційною скаргою 1362,00 грн (а.с.7,134).

Позовні вимоги були заявлені на суму 12508,78 грн, які знайшли своє повне підтвердження, а отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума сплаченого судового збору, що становить загальну суму 2270,00 грн.

Вирішуючи питання про компенсацію позивачеві понесених ним витрат пов`язаних розглядом справи слід враховувати, що хоча позивач понесла витрати пов`язані зі складенням Звіту № 1977 від 30 вересня 2021 року, проте її позовні вимоги ґрунтуються на Звіті № 162-21 від 25 вересня 2021 року, складеному на замовлення страхової компанії. А отже відсутні підстави для компенсації позивачеві витрат пов`язаних із замовленням Звіту № 1977 від 30 вересня 2021 року.

Також позивач при зверненні до суду з позовом просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у заявленому розмірі позивачем було надано до суду наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги № 01Б-1/244 від 17 вересня 2021 року, укладений між АБ`ЛІДІЇ ПОЛІЩУК» та ОСОБА_1 , за умовами якого клієнт доручив, а бюро прийняло на себе зобов'язання надати правову допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднаннях, страхових компаніях, у всіх судових установах України, МТСБУ, НБУ, перед громадянами, посадовими особами і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні, а також надати інші види правової допомоги у зв'язку з відшкодуванням шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Hyundai», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 27 липня 2021 року (а.с.88-89);

- Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2021 року за № 01Б-1/244, за умовами якої сторони договору погодили, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені бюро з надання клієнту правової допомоги, яка полягатиме у підготовці до розгляду та участі у судовому розгляді справи у зв'язку відшкодуванням шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 27 липня 2021 року, буде складати 1000 грн (а.с.90);

- Розрахунок № 1 від 18 листопада 2021 року щодо суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правової допомоги № 01Б-1/244 від 17 вересня 2021 року, згідно з яким загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги клієнту становить 7 год, відповідно, вартість надання правової допомоги становить 7000 грн (а.с.91);

- Акт виконаних робіт № 56.11 від 18 листопада 2021 року, згідно з яким адвокатом було надано, а позивачем прийнято наступні послуги: написання адвокатського запиту до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» від 20 вересня 2021 року вартістю 1000 грн; написання вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 12 жовтня 2021 року, вартістю 2000 грн; підготовка та подання позовної заяви до суду вартістю 4000 грн (а.с.94);

- квитанція № ПН2835566 від 18 листопада 2021 року про сплату ОСОБА_1 на користь АБ «ЛІДІЇ ПОЛІЩУК» 7000 грн (а.с.92,93).

У відзиві на позву заяву відповідачем здійснено заяву про зменшення витрат на оплату правової допомоги позивача, яка обґрунтована не співмірністю зі складністю цієї справи і розміром заявлених позовних вимог (а.107).

На стадії апеляційного перегляду справи про такі витрати сторонами у справі заявлено не було.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру понесених ним витрат під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами, урахувавши критерії співмірності та розумності їх розміру, а також складності справи.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17.

Аналізуючи надані суду апеляційної інстанції докази на підтвердження заявленого позивачем розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору, складність справи, виконані роботи, заяву відповідача про зменшення цих витрат колегія суддів, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 12508 (дванадцять тисяч п`ятсот вісім) гривень 78 копійок, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що становить загальну суму 19778 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 78 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В.Соколова

Судді В.А.Нежура

Н.В.Поліщук