Дата документу 02.05.2023 Справа № 311/2533/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2533/19 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження № 22-ц/807/149/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 19.04.2011 року ОСОБА_1 звернулась до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок і видана кредитна картка зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 12000.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальниці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором, та у межах встановленого кредитного ліміту, проте остання свої зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.05.2019 року у відповідача виникла кредитна заборгованість у розмірі 91 713,13 грн., з яких: 9169,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 30 283,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 47 358,48 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1058,43 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова), 4343,48 грн. штраф (процентна складова).

Під час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» звернулось із заявою про зменшення позовних вимог та остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.04.2011 року у розмірі 52 272,78 грн., з яких: 38 452,74 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 38 452,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 13 820,04 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, та судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відповідач не довела, що саме третіми особами були здійснені спірні транзакції, враховуючи, що переказ коштів відбувся з використанням номеру картки, строку її дії та CVV-коду, зазначеного на зворотній стороні картки, кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для підтвердження платежів надсилались на номер мобільного телефону відповідача та доступні були тільки їй, наявність лише кримінального провадження до винесення вироку не може свідчити про вчинення злочину стосовно відповідача, судом не взято до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, на підтвердження чого банком надано анкету-заяву ОСОБА_1 від 19 квітня 2011 року про приєднання до Умов та Правил. У вказаній анкеті-заяві відсутні умови договору про розмір тіла кредиту, процентну ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, проте зазначено, що ОСОБА_1 згідна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами і Тарифами банку (т.2, а.с.9).

14 червня 2018 року було змінено найменування банку з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується статутом банку.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору крім підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви банк також надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальницею, Тарифи банку, Витяг з Умов та Правил, виписку по рахунку, довідку про отримання кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування та розрахунок заборгованості (т.2, а.с.10, 12-77).

В цей же день ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 (т.2, а.с.10).

Факт переказу банком кредитних коштів на картковий рахунок і факт користування позичальником банківськими коштами також підтверджується випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 . Згідно з вказаною випискою ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, періодично знімала кредитні кошти та вносила платежі на погашення кредиту (т.1, а.с.134-154).

Відповідно до Довідки АТ КБ «ПриватБанк» за умовами Кредитного договору ОСОБА_1 , починаючи з 19 квітня 2011 року отримала всього 8 кредитних карток, зокрема: № НОМЕР_1 отримана 16.03.2011 року, строк дії до 04/2015 року; №306525 отримана 18.03.2015 року, строк дії до 06/2016 року; №222152 отримана 15.01.2016 року строк дії до 01/2020 року; №222152 отримана 24.05.2016 року строк дії до 01/2020 року; №469459 отримана 08.07.2017 року строк дії до 07/2021 року; №469459 отримана 18.08.2017 року строк дії до 07/2021 року; №2942061 отримана 15.08.2017 року зі строком дії до 08/2021 року; №2942061 отримана 03.10.2017 року зі строком дії - 08/2021 року (т.1, а.с.155).

Матеріали справи містять Довідку АТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , за змістом якої кредитний ліміт був збільшений у період з 19.04.2011 року по 02.10.2017 року з 1000 грн. до 13000 грн. (т.1, а.с.156).

За розрахунком банку у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, ОСОБА_1 станом на 02.12.2020 року має заборгованість в розмірі 52 272,78 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 38 452,74 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК - 13 820,04 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що 02 і 03 жовтня 2017 року невстановлені особи з використанням банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», що видана на ім`я ОСОБА_1 , заволоділи грошовими коштами. Після виявлення несанкціонованого списання грошових коштів з картки вона звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», де було заблоковано картку, за допомогою якої здійснено списання грошових коштів, та видано нову картку, а також 03 жовтня 2017 року вона звернулась до Дніпрорудненського відділення Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.05.2018 року (т.1, а.с.31) за кредитною картою № НОМЕР_2 (тип карти Універсальна) у період часу з 02.10.2017 року по 03.10 2017 року були оформлені наступні угоди:

1) договір №2852 від 02.10.2017 року, відкритий в магазині ROZETKA, кількість платежів 6, продукти Samsung Galaxy S7 Edge 32GB Black, 1 шт., вартість 17 999 грн., тип договору оплата частинами, на суму 17 999,00 грн. Повернення товару відбулося 02.10.2017 року о 17:16:51, договір закритий.

2) договір №1966 від 03.10.2017 року, відкритий в магазині ЦИТРУС Померанч, кількість платежів 5, продукти - iPhone 7128Gb jet black Apple, 1 шт. вартість 21 999 грн., тип договору оплата частинами, на суму 21 999,00 грн., договір закритий.

Відповідно до Виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 (т.1, а.с.134-154) позичальницею здійснено наступні транзакції:

- 02 жовтня 2017 року за кредитною карткою № НОМЕР_3 була здійснена покупка на суму 2999,80 грн. і в цей же день здійснено повернення (поповнення) суми 2999,80 грн. на картку;

- 02 жовтня 2017 року здійснено переказ з кредитної картки № НОМЕР_4 на свою картку НОМЕР_5 через IVR- меню на суму 8 842,08 грн.;

- 03 жовтня 2017 року з кредитної картки № НОМЕР_3 здійснено покупку на суму 4 399,80 грн.

Після 03 лютого 2018 року жодних витрат кредитних коштів ОСОБА_1 не здійснювалося.

Отже, Довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.05.2018 року (т.1, а.с.31) та надана банком Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 (т.1, а.с.134-154) містять різні відомості щодо кредитної картки, за допомогою якої було здійснення позичальницею спірних транзакцій в період часу з 02.10.2017 року по 03.10.2017 року.

Крім того, з Виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що переказ з кредитної картки № НОМЕР_4 здійснено 02 жовтня 2017 року на свою картку № НОМЕР_5 через IVR- меню на суму 8 842,08 грн..

Однак матеріали справи не містять будь-яких доказів, що картка № НОМЕР_5 належить саме відповідачу, оскільки надана ПАТ КБ «ПриватБанк» довідка про отримання ОСОБА_1 кредитних карток (т.1, а.с.155) не містить інформації про отримання відповідачкою картки із зазначеним номером.

При цьому з розрахунку заборгованості за Кредитним договором ОСОБА_1 (т.2, а.с.161) вбачається, що станом на 01 жовтня 2017 року позичальниця не мала заборгованості перед банком за цим договором, залишок на картці становив 0,00 грн.

Згідно з Випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за договором № 1966 від 03.10.2017 року за період з 03.10.2017 року - 03.02.2018 року з картки № НОМЕР_2 банком були здійснені списання щомісячних платежів за сервісом «Оплата частинами»: 03.10.2017 року 4399,80 грн., 03.11.2017 року 4399,80 грн., 01.12.2017 року 4399,80 грн., 03.01.2018 року - 4399,80 грн. 03.02.2018 року - 4399,80 грн., всього 21 999,00 грн. (т.1, а.с.134-154).

Відповідно до пункту 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно з пунктом 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Згідно з пунктами 2.1.1.10.10 та 2.1.1.10.11. Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до пункту 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком, який представив операцію.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 ( в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що 03 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та розпочато досудове розслідування (т.1, а.с.118).

Судом першої інстанції встановлено, що, не зважаючи на своєчасне звернення відповідачки ОСОБА_1 до банку із відповідною заявою, службове розслідування щодо несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не проводило, відсотки на залишок неповернутої суми кредитором за кредитним договором нараховувались.

Листом АТ КБ від 15.08.2018 року за №20.1.0.0/7-180717/649 АТ КБ «ПриватБанк» відмовило ОСОБА_1 у поверненні коштів, які були списані з платіжної картки НОМЕР_6 та повідомило, що банк не може повернути кошти з огляду на те, що була підключена послуга «Миттєва розстрочка» в магазині ЦИТРУС, а також операції по картці можливо було здійснити лише за допомогою використання особистого фінансового телефону та іншої особистої інформації.

Згідно з відповіддю Відділення поліції №2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області від 17.01.2022 року №429/82/СД-2022 кримінальне провадження №0000726 від 03.10.2017 року направлено до Василівської окружної прокуратури для вирішення питання про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.1, а.с.217).

В ході досудового розслідування кримінального провадження за №0000726 від 03.10.2017 року встановлено, що в період часу з 18.00 години 02.10.2017 року до 11.00 години 03.10.2017 року в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області невстановлена особа шляхом обману ОСОБА_1 незаконно заволоділа її грошовими коштами, а також від її імені, використовуючи незаконно отримані персональні дані, несанкціоновано втрутилася в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж та мереж електрозв`язку, від імені ОСОБА_1 в інтернет-магазині ROZETKA уклала угоду №2852 щодо купівлі продукту Samsung Galaxy S7 Edge 32GB Black вартістю 17 999 грн. з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «РОЗЕТКА.УА», а в інтернет-магазині «ЦИТРУС ПОМЕРАНЧ» уклала угоду №1966 щодо купівлі продукту iPhone 7128Gb jet black Apple вартістю 21 999 грн. з ПАТ КБ «ПриватБанк» та інтернет-магазином «ЦИТРУС ПОМЕРАНЧ». Такими діями ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» заподіяно майнової шкоди, що підтверджується долученими до цивільної справи запитами слідчого СВ Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, ухвалами слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області, які винесені по кримінальному провадженню №0000726 від 03.10.2017 року, відповідями, отриманими слідчим на їх виконання (т.2, а.с.138-149).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що 02 жовтня 2017 року з кредитної картки НОМЕР_7 за допомогою сервісу «Миттєва розстрочка» укладена Угода №2852 через інтернет-магазин ROZETKA щодо купівлі продукту Samsung Galaxy S7 Edge 32GB Black вартістю 17 999 грн., на підставі якої здійснена не дозволена відповідачем транзакція зі списання з карткового рахунку грошових коштів сумі 2999,80 грн. Згідно відповіді ТОВ «РОЗЕТКА.УА» за №06-09/18-159 від 06.09.2018 року заявка на придбання зазначеного пристрою була спрямована до них 02.10.2017 року о 16:56 з ІР адреси: НОМЕР_8 . Особа, яка сформувала заявку назвалася як ОСОБА_2 . Отримання товару передбачалося за адресою магазину у АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Відділення поліції №2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області від 17.01.2022 року №429/82/СД-2022 кримінальне провадження №0000726 від 03.10.2017 року направлено до Василівської окружної прокуратури для вирішення питання про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.1, а.с.217).

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру PayPass, ПІНу, SIM-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно з п.1.1.2.1.13.1 Умов у випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням картки, стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці. Власний картки зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в банк і заявити про операції, що оскаржуються і про причини заперечування, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність).

За приписами п.1.1.2.1.21. Умов, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Пунктом 1.1.3.1.7. Умов передбачено, що Банк зобов`язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки.

Пунктами 2.1.1.10.10, 2.1.1.10.11 Умов передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

За приписами п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з п.2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до п.3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з п.5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (п.10 розділу 6 Положення).

Наведені вище правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що відповідач не укладала угоди за допомогою сервісу «Миттєва розстрочка», не здійснювала оспорювані транзакції, не втрачала та не передавала іншим особам кредитну картку, не повідомляла третім особам ПІН-коду та інші дані, які дозволяють ідентифікувати платіжні операції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 як користувач картки, не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, оскільки спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, позивачем не доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року №6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (провадження №61-16504св18), від 11 грудня 2019 року у справі №580/806/16-ц (провадження №61-22407св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19), від 17 лютого 2021 року у справі №711/11121/18 (провадження № 61-12703св20) вказану правову позицію підтримав.

Доводи позивача про те, що операція щодо зняття з платіжної картки позивача спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфіденційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролів третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення позивачем таких дій банком до суду не надано.

Таким чином, встановивши, що банком не доведено вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою; списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомила банк про цей факт та звернулася до правоохоронних органів; враховуючи наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом відповідної судової практики Верховного Суду у постанові від 10 липня 2019 року, ухваленій у справі № 522/22780/15, оскільки у наведених заявником справах та у справі, яка переглядається, судами встановлено різні фактичні обставини, доказування вимог і застосовані до них норми права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 травня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова