Справа № 461/52/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1543/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду Галицького районного суду міста Львова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 03 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний кредитний договір №R01.00410.006993056.

Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 118 311,72 грн. зі сплатою 35,41% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів.

Позивач зазначав, що він свої зобов`язання згідно умов кредитного договору виконав в повному обсязі, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Однак, відповідач не виконував свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 14 грудня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 155 997,00 грн. Остання сплата за кредитним договором здійснена 30 вересня 2021 року. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 14.12.2022 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07 лютого 2022 року на адресу відповідача направлялася вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Враховуючи наведене, АТ «Ідея Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 155997 грн, а також 2481 грн судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за генеральним кредитним договором R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року в сумі 155 997 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2481 грн судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та безпідставним. Стверджує, що загальна сума використаного кредитного ліміту із 118311,72 грн, яка була передбачена кредитним договором, фактично було використано лише 69234,24 грн. Стверджує, що свої зобов`язання перед банком виконувала належним чином. Також звертає увагу, що про розмір заборгованості в 155997 грн вона дізналася під час розгляду даної справи. Також звертає увагу про розбіжності в розрахунках заборгованості у претензії від 07 лютого 2022 року та розрахунках долучених до позовної заяви. Зазначає, що позивачем не було представлено доказів в підтвердження того, що нею було використано всю суму кредиту в розмірі 118311,72 грн. Вважає, зо виписка по особовому рахунку за кредитним договором не є належним доказом в підтвердження розміру заборгованості.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року та винести рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «ІдеяБанк» відмовити повністю.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 17 жовтня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що Судом встановлено,що 03 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R01.00410.006993056. Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 118311,72 грн. зі сплатою 35,41% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 118 311,72 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умовами цього Договору.

Згідно з п.1.3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 35,41 % річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 42 щомісячних внесках включно до 3 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів, на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у визначеній договором черговості.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного довогору, Банк 07 лютого 2022 року звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якому вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, шляхом дострокового повернення кредиту в розмірі, який станом на 07 лютого 2022 року становив 155997 грн.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором № R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року, яка згідно детального розрахунку за кредитом, станом на 14 грудня 2022 року, становить 155 997,00 грн. та складається із наступного: строкового основного боргу 59 293,53 грн., простроченого основного боргу 52 927,67 грн., прострочених процентів 43 775,80 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що позичальник у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору допустив заборгованість в розмірі 155997 грн і такий розмір Банком було підтверджено належними доказами.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору №R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати свої грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, Банк користуючись своїм правом, звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань (дострокове повернення кредиту) і така вимога фактично була скерована позичальниці 13 лютого 2022 року за адресою її проживання та реєстрації.

Згідно умов кредитного договору №R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року укладеного між сторонами, ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 118311,71 грн для погашення заборгованості за іншими п`ятьма наявними в неї кредитними договорами у цьому ж банку.

Згідно виписки по кредитному договорі №R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року, отримана ОСОБА_1 сума кредитним коштів 03 вересня 2020 року була зарахована на погашення наявної в неї інших кредитних договорів, згідно п. 1.2 кредитного договору.

З цієї ж виписки вбачається, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором №R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року здійснила наступні платежі:

26 жовтня 2020 року 4990 грн;

07 грудня 2020 року 10000 грн;

30 вересня 2021 року 5000 грн.

За період неналежного виконання умов кредитного договору, за період з 03 вересня 2020 року по 07 лютого 2022 року в ОСОБА_1 перед Банком утворилася заборгованість за процентами в розмірі 43775,8 грн, а загальна сума заборгованості за тілом кредиту склала 112221,2 грн.

Колегія суддів вважає доведеним з сторони позивача розмір заборгованості за кредитним договором №R01.00410.006993056 від 03 вересня 2020 року, в сумі 155997 грн, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договором та звернення Банку до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не представила жодного доказу в підтвердження того, що сума заборгованості за кредитним договором є значно меншою від тієї суму, яку просить стягнути з неї Банк чи докази в підтвердження того, що кредитні кошти згідно умов кредитного договору їй були надані в меншому розмірі.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що сума заборгованості яку просив стягнути Банк з позичальниці, тіло кредиту та проценти, є аналогічною сумі, яку Банк просив стягнути звертаючись до суду з даним позовом (тіло кредиту та проценти).

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.