Справа № 758/4723/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Кантура О.А. звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що у 2016 році проживала та працювала у місті Запоріжжя, де познайомилася з відповідачем, з яким з грудня того ж року почала спільно проживати. У березні 2017 році ОСОБА_2 зробив їй пропозицію одружитися, подарував обручку під час спільного проживання у місті Трускавці, на що вона погодилася.

Вказує, що з травня 2017 року сторони стали проживати разом у місті Києві в квартирі його батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що вони з ОСОБА_2 разом працювали, вели спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, гроші витрачали для спільних потреб, придбавали речі домашнього вжитку, подорожували та відпочивали.

Так, 18.11.2017 придбано автомобіль «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, за 235 000,00 грн, покупцем і власником якого є ОСОБА_2 . Крім цього позивач вказує, що за спільні кошти придбавалися: шафа-купе 2017 року ринковою вартістю 6 500,00 грн, комплект стільців і столу - 1200,00 грн, чотири крісла для кемпінгу - 2 200,00 грн, коптильня для холодного копчення - 2 300,00 грн, кальян - 1 000,00 грн, на загальну суму 246 883,45 грн.

Однак, через подружню зраду, відносини були припинені, з 19.10.2018 ОСОБА_1 проживала окремо.

Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу і кожен з них не перебував в іншому шлюбу, вказане майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд:

1) встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30 травня 2017 року по 19 жовтня 2018 року;

2) визнати автомобіль «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, шафу-купе 2017 року, комплект стільців і столу, чотири крісла для кемпінгу, коптильню для холодного копчення та кальян загальною вартістю 246 883,40 грн такими, що були набуті за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу об`єктом їх спільної сумісної власності.

3) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, шафи-купе 2017 року, комплекту стільців і столу, чотири крісла для кемпінгу, коптильні для холодного копчення та кальяну, виділивши їй 1/2 частини у вигляду грошової компенсації вказаного майна у сіму 123 441,73 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 головуючим суддею у справі обрано ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 02.09.2019 провадження у справі відкрито.

25.10.2018 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник ОСОБА_2 - адвокат Папенко Р.С. вказав, що сторони перебували певний час в одній квартирі у зв`язку з дружбою і необхідністю ОСОБА_1 проживати в місті Києві для нової роботи, жодних взаємних прав та обов`язків між сторонами не існувало.

Щодо вказаного у первісному позові майна зазначено, що воно було придбано за власні кошти ОСОБА_2 , зокрема, автомобіль «Great Wall Haval Н3» придбаний за кошти від продажу його старого автомобіля у сумі 86 000,00 грн та подарунку матері в сумі 103 000,00 грн, на підтвердження чого долучено розписку від 18.11.2017. Стверджує, що ОСОБА_1 жодного відношення до придбання спірного майна не має.

У зв`язку з чим, ним подано зустрічну позовну заяву, в якій він просив суд:

1) визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на шафу-купе, комплект стільців і столу, чотири крісла для кемпінгу, коптильню для холодного копчення, кальян та автомобіль «Great Wall Haval Н3»;

2) відмовити в задоволенні первісного позову.

Ухвалою суду від 19.02.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності та об`єднано їх в одне провадження.

06.03.2020 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому ОСОБА_1 заперечувала щодо придбання спірного майна виключно за особисті кошти ОСОБА_2 , оскільки нею також зроблено вагомий внесок в частині придбання спірного майна за власні збереження, на підтвердження чого надала відомості про доходи та дані з трудової книжки.

Щодо розписки, про яку вказав у своєму зустрічному позові ОСОБА_2 , зазначила, що ставить її під сумнів, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення, що є порушенням ч. 5 ст. 719 ЦК України.

Ухвалою суду від 08.07.2020 задоволено клопотання ОСОБА_1 , призначено у справі судову фізико-хімічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1) Чи відповідає давність складеної розписки ОСОБА_2 , щодо отримання ним в дар грошових коштів від імені ОСОБА_5 даті, яка зазначена в цьому документі?

2) Якщо ні, то в який період був написаний даний документ?

21.09.2020 Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України повернув матеріали цивільної справи без виконання ухвали суду від 08.07.2020 у зв`язку з відсутністю зареєстрованої відповідним чином судової методики та необхідного обладнання для проведення призначеної експертизи.

На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2021, рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 «Про звільнення судді ОСОБА_4 з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку», 13.05.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого головуючим суддею у справі обрано суддю Головчака М.М.

Ухвалою суду від 07.06.2021 провадження у справі відновлено, прийнято до провадження судді Головчака М.М.

Ухвалою суду від 10.02.2022 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Кантура О.А., призначено у справі судову фізико-хімічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 14.06.2022 задоволено клопотання директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, змінено назву призначеної експертизи на «судово-технічну експертизу документів» замість невірної «судової фізико-хімічної експертизи», зобов`язано сторін у справі надати в розпорядження суду для направлення експерту досліджуваний документ, а саме розписку від імені ОСОБА_2 щодо отримання ним в дар грошових коштів від імені ОСОБА_5 , яка датована 18.11.2017.

22.08.2022 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали справи без виконання ухвали суду від 10.02.2022 у зв`язку з відсутністю досліджуваного документу, а саме вказаної розписки.

Ухвалою суду від 23.08.2022 провадження у справі відновлено для продовження розгляду справи.

Під час судового засідання, яке відбулося 09.11.2022, ОСОБА_2 надав суду вказану розписку.

Ухвалою суду від 09.11.2022 призначено у справі судово-технічну експертизу документів, провадження у справі зупинено.

21.04.2023 на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи з висновком експерта № 32450/22-34 від 28.03.2023, в якому вказано, що відповісти на поставлені в ухвалі суду від 10.02.2022 питання не видалося можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів та підписів, виконаних чорнилами для пишучих приладів.

Ухвалою суду від 24.04.2023 провадження у справі відновлено для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.05.2023 за клопотанням ОСОБА_1 призначено у справі додаткову судово-технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлені наступні питання:

- Чи відповідає давність складеної розписки ОСОБА_2 щодо отримання ним в дар грошових коштів від імені ОСОБА_5 даті, яка зазначена в цьому документі?

- Якщо ні, то в який період був написаний даний документ?

26.05.2023 представником ОСОБА_2 адвокатом Папенком Р.С. подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 22.05.2023, яка залишена без задоволення постановою Київського апеляційного суду від 30.08.2023

04.10.2023 до суду повернулися матеріали цивільної справи разом з листом Незалежного інституту судових експертиз в якому вказано, що на даний час в їх штаті відсутні спеціалісти, які можуть вирішити поставлені питання, а тому ухвала суду від 22.05.2023 залишена без виконання.

Ухвалою суду від 05.10.2023 провадження у справі відновлено для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 02.11.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У задоволені зустрічних позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_2 та його представник адвоката Папенко Р.С. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18.11.2017 укладено договір купівлі-продажу № 18/11/17П між ТОВ «Богдан Трейд-Ін» та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній придбав автомобіль марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску (т. 1 а.с. 24-26).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її подругою, познайомила її з ОСОБА_2 приблизно у 2017 році як з її хлопцем та майбутнім чоловіком. Разом їздили до міста Мелітополя, в якому проживали їх батьки. Зазначила, що сторони проживали разом як одна сім`я, будували плани на майбутнє, а саме мали намір одружитися. Щодо спірного майна пояснила, що ОСОБА_1 їй неодноразова казала, що вони збирають кошти на придбання автомобіля для спільного користування, разом купували речі для кемпінгу.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона познайомилася зі сторонами на роботі, де вони разом працювали, ОСОБА_2 часто заходив до ОСОБА_1 в кабінет, а потім їй стало відомо, що вони перебувають у стосунках. Вказала, що вони їздили на роботу окремо, а після придбання ОСОБА_2 автомобіля, почали разом. ОСОБА_7 також повідомила, що була у квартирі, де проживали сторони та бачила там їх разом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами підтверджено, а ОСОБА_2 не спростовано, факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період 30 травня 2017 року по 19 жовтня 2018 року. Тобто, сторони мали стосунки, притаманні подружжю, вели спільне господарство, проживали разом, як одна сім`я у квартирі батьків відповідача, що також підтверджується письмові поясненнями ОСОБА_2 від 03.01.2019 до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, в яких він вказав, шо проживав з ОСОБА_1 з травня 2016 року по вересень 2017 року, з якою мав намір оформити сімейні стосунки (т. 1 а.с. 98).

У частинах першій, другій статті 74 СК України (у редакції, чинній станом на 01 січня 2004 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період, тим з них, який її спростовує.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, вказував, що спірне майно придбане за його власні збереження та за кошти, отримані ним від матері відповідно до розписки від 18.11.2017, однак, належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надав.

Також суд враховує, що на підтвердження зустрічних позовних вимог, заявлено клопотання про виклик та допит свідка, а саме його матері ОСОБА_5 , яка могла б підтвердити факт передачі нею готівкових коштів у сумі 103 000,00 грн відповідно до розписки від 18.11.2017 своєму сину для придбання спірного автомобіля та факт його придбання. Однак, в подальшому, у судовому засіданні, представник ОСОБА_3 відмовився від її допиту.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази існування у ОСОБА_2 готівкових заощаджень.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя, суд дійшов до висновку про визнання автомобіля марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на його частину, а тому зустрічні позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності задоволенню не підлягають.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Однак, як вбачається з матеріалів справ, ОСОБА_1 не надано жодних доказів придбання майна, яке вона просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме шафи-купе 2017 року, комплекту стільців і столу, чотири крісла для кемпінгу, коптильні для холодного копчення та кальяну, не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що на час звернення позивача до суду із відповідним позовом, спірне майно перебуває у володінні відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання вказаних речей спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ задоволенню не підлягають.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

ОСОБА_1 долучила до позовної заяви копію висновку експерта № 021/19 від 20.03.2019, в якому експерт, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України, вказав ринкову вартість автомобіля марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , зареєстрованого в Україні станом на день дослідження 233 683,45 грн.

ОСОБА_2 на спростування розміру ринкової вартості спірного автомобіля надав суду звіт № 22_19_FO від 23.10.2019 ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка», в якому в результаті оцінки спірного автомобіля, встановлена його ринкова вартість в розмірі 178 039,00 грн (т. 1 а.с. 68-79).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У наданому ОСОБА_2 звіті не зазначено, що його підготовлено для подання до суду, а також те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, при визначенні ринкової вартості автомобіля, як оцінювач ТОВ «Агентство незалежної оцінки «Ваш Експерт», використовували порівняльний метод.

Відповідно до пункту 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Інших доказів ОСОБА_2 суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, а тому, з урахуванням стандарту більшої переконливості, суд дійшов висновку про врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя вартість спірного автомобіля, встановленого висновком експерта № 021/19 від 20.03.2019, який надала ОСОБА_1 .

Оскільки вказаний автомобіль набутий ОСОБА_2 у період проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку про те, що на нього поширюється презумпція спільності права власності подружжя на майно, визначена статтею 60 СК України, та воно підлягає поділу між сторонами у відповідності до вимог статті 71 СК України, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , у розмірі 116 841,73 грн.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 618 грн 62 коп.

Керуючись ст.ст. 41, 58 Конституції України, ст.ст. 3, 21, 63, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 29, 368 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30 травня 2017 року по 19 жовтня 2018 року.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності автомобіль марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що був набутий за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Great Wall Haval Н3», чорний, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , у розмірі 116 841,73 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 618 грн 62 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2023 року.

Суддя М. М. Головчак