н/п 2-др/490/12/22 Справа № 705/1618/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
17 січня 2023 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря Позднякова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітел» про визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним,
14.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області до ТОВ «Лайм кепітел» про визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним.
Ухвалою Уманського міскрайонного суду Черкаської області від 19.04.2021 року цивільна справа №705/1618/21 за вказаним позовом передана на розгляд за територіальною підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 11.07.2022 року було прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ЛАЙМ КЕПІТЕЛ" про визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним та призначено судове засідання у справі.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітел» про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним Кредитний договір ЛЛ-00510363 від 15.06.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітел» () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину Кредитний договір ЛЛ- 00510363 від 15.06.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 та виключити інформацію про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітел» з усіх реєстрів боргових зобов`язань, що діють на території України.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « Лайм Кепітел » на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

27 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення , в якій просив ухвалити додаткове рішення , яким стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий розгляд справи заяви призначено судом на 17 січня 2023 року на 09.00 годин.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на заяву не надав.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, докази понечених стороною судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява про відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу надійшла до суду у встановлений ЦПК України строк, а саме на п`ятий день після отримання позивачем копії судового рішення , яке було ухвалено судом без участі сторін в порядку письмового провадження.

Так, понесені позивачем витрати підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 12-04/21 від 12 квітня 2021 року , укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Банар В.В. на строк до 31.08.2021 року, Договором про надання правової допомоги № 01-09/21 від 01 вересня 2021 року , укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Банар В.В. на строк до 12 квітня 2023 року , Додатком до договру від 06.05.2021 року , де узгоджена сума гонорару у розмірі 1000 грн за годину роботі иу загальному розмірі 7 000 грн за наступні послуги : усна консультація та ознайомлення з документами - 1 година вартістю 1000 грн, вивчення правової позиції Верховного Судуд у подібних правовідносинах - 3 години вартістю 3000 грн, підготовка позовної заяви - 3 години вартістю 3000 грн; та Додатком до Договору від 22.12.2022 року, де сторони узгодили суму гонорару у 3 000 грн за наступні послуги : підготовка відповіді на відзив - 2 години вартістю 2000 грн, представництво інтересів у суді першої інстанції - 1 година вартістю 1000 грн, Актом виконаних робіт від 22.12.2022 року та від 06 травня 2021 року , де зазначено, що виконані роботи адвоктом прийняті та оплачені клієнтом, перетнзій у сторін немає.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що погоджений сторонами у договорі про надання правової допомоги розмір гонорару загалом є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України, статті 189 Господарського кодексу України, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу / надані послуги.

Так, відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте при подачі позову та неодноразових заявах про розгляд справи у його відсутність, поданні заяв з процесуальних питань позива не зазначав про орієнтовну суму судових витарт та взааглі про понесені ним витарти на оплату правничої допомоги, не подавав відповідних документів, всі заяви підписував особисто, а не адвокат Банар В.В., заяви , які направлялися електронною поштою, також направлялися з електронної адреси позивача . ВІ лише в листопаді 2022 року його представник адвокат Банар В.В, подава до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції особисто.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, проте , позивач своєчасно не заявив про такі витрати - стсовно Додатьку до договру від 06.05.2021 року та Акту виконаних робіт від 06.05.2021 року .

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи співмірність наданих послуг з огляду на пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову, складання і підписання адвокатом лише одного процесуального документу під час розгляду справи в суді, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн за Актом та Додатком до договру від 22.12.2022 року є такими, що підлягають відшкодуванню позивачеві.

Таким чином, заявлена Позивачем вимога, відповідно до ст. 137,141 ЦПК України про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню судом .

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітел» про визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм кепітал»( ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення.

Суддя Гуденко О.А.