Справа № 932/9133/23
Провадження 2о/932/208/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді - Кудрявцевої Т.О.
за участю секретаря - Рошошка Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті, -
09 жовтня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Маріуполь, Жовтневого району.
В обґрунтування вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарні Жовтневого району м.Маріуполя Донецької області померла її бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку з тим, що бабуся померла на тимчасово окупованій території України нею було отримано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29.03.2023 року, видане органом, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України. Встановлення зазначеного факту для неї має юридичне значення, оскільки вона отримає можливість зареєструвати смерть бабусі відповідно до норм діючого законодавства України та отримати відповідне свідоцтво про смерть.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.
Ухвалою судді від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання.
Заявник у судове засідання не з`явилась, в поданій до суду заяві вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Розглянувши справу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.
За правилами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

У відповідності до положень ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 в Жовтневому районі м.Маріуполя, Донецької області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була бабусею заявника у справі ОСОБА_1 .

Родинні відносини заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , підтверджуються письмовими доказами, які є у справі.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого Приморським відділом РАЦС м.Жданов Донецької області, ОСОБА_3 (російською мовою) та ОСОБА_4 (російською мовою) 14 грудня 1957 року зареєстрували шлюб.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 25.05.1977 року Приморським відділом РАЦС м.Жданов Донецької області, " ОСОБА_5 " (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьком є " ОСОБА_3 " (російською мовою ), а матір`ю є " ОСОБА_6 " (російською мовою), про що зроблено відповідний актовий запис № 586.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 17.12.1984 року відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м.Жданова, " ОСОБА_7 " (російською мовою) народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 і його батьком є " ОСОБА_5 " (російською мовою ), а матір`ю є " ОСОБА_8 " (російською мовою), про що зроблено відповідний актовий запис № 2319.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого виконкому Курахівської селищної ради м.Селидове Донецької області 14.07.2008 року, вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 14 липня 2008 року зареєстрували шлюб.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 04.10.2011 року, вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 27.10.2015 року, вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 27 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб, в зв`язку з чим прізвище заявниці змінено на - ОСОБА_13 .

В зв`язку з тим, що бабуся заявника померла на тимчасово окупованій території України, нею було отримано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 29.03.2023 року, тобто органом, що знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України.

На підтвердження смерті ОСОБА_2 заявником надано фотокартку місця її поховання, де встановлено хрест з табличкою з написом «Здесь покоится ОСОБА_4 НОМЕР_8 » (російською мовою).

Оскільки повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України розпочалася 24 лютого 2022 року, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок розгляду та набрання законної сили рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, де ведуться бойові дії, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону, та звернутись до положень ЦПК України в частинні вирішення питань про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України

Судом встановлено, що зазначене місце смерті ОСОБА_2 - м. Маріуполь, Донецької області є тимчасово окупованою територією України, визначеною відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, де зазначено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані). В переліку зазначена Донецька міська територіальна громада.

Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті бабусі ОСОБА_2 у встановленому чинним законодавством України порядку.

Відповідно до ст. З, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142).

Таким чином, названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка російської федерації, Смоленської області, с.Моргунівка, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Маріуполь, Донецької області, тому заява підлягає задоволенню.

Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення і необхідно для реєстрації смерті бабусі відповідно до норм діючого законодавства щодо реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть на бланку, виготовленому за єдиним зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76-78, 81,89, 293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка російської федерації, Смоленської області, с.Моргунівка, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Маріуполь, Донецької області.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя Т.О. Кудрявцева