ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4547/23 Справа № 205/6793/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 205/6793/21

Номер провадження 22-ц/803/4547/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач АТ «УкрСиббанк»

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року головуючого судді Басової Н. В. зі складанням повного тексту судового рішення 06 вересня 2021 року по цивільній справі про визнання правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки припиненими,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки припиненими.

Позов мотивований тим, що 15 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 25 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 12 6250 грн за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 13,90 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0/1 від 15 листопада 2007 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2006 року.

30 квітня 2015 року банк направив позивачу вимогу про дострокове повне погашення кредиту. Після чого, 20 липня 2015 року відповідач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

12 листопада 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 9 299,41 доларів США та пеню в сумі 5 000 грн.

Строк дії договору сплив 15 листопада 2017 року. Кредитну угоду між сторонами було укладено 15 листопада 2007 року з кінцевим строком погашення до 15 листопада 2007 року, з цього строку було вирахувано розмір щомісячного платежу та нараховані відсотки за користування кредитними коштами, зазначені в графіку погашення заборгованості, складеного банком на момент укладення кредитного договору, так виходячи з умов договору сума кредиту 25 000 доларів США, відсоткова ставка 13,9 % річних, строк кредитування 10 років.

Однак пред`явлення банком дострокової вимоги про повернення кредиту та сплати процентів, а також, поданням позову до суду з вимогою дострокового повного погашення позивачем кредиту, зобов`язання за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року змінилось на термін, на який було видано кредитні кошти вже становив не 10 років, а 7 років та 4 місяці. Своїми діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору (строк кредитування).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням процентів та пені, які позивач на виконання рішення сплатив у повному обсязі. Позивач 27 липня 2021 року подав до АТ «УкрСиббанк» заяву про надання довідки про сплату боргу, відповіді на яку не отримав. В телефонному режимі АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про непогашену заборгованість та нарахування пені за прострочення її сплати і відсотків за кредитом.

З урахуванням викладеного просив визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 у зв`язку з повним виконанням на підставі сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року; визнати припиненими правовідносини за договором іпотеки № 0/1 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, яким ОСОБА_2 було передано АТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 нерухоме майно квартиру загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від 21 травня 2008 року та видалити запис про обтяження з Державного реєстру іпотек.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 у зв`язку з повним виконанням на підставі сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року.

Визнано припиненими правовідносини за договором іпотеки № 0/1 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, яким ОСОБА_2 було передано АТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 нерухоме майно квартиру загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та видалити запис про обтяження з Державного реєстру іпотек.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року заяву АТ «УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року залишено без задоволення.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» залишив без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що суд правильно встановив неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка стягнена з позивача на користь банку на підставі рішення суду. Зобов`язання, встановлене рішенням суду, виконано повністю, суму боргу сплачено, а тому є підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання. Суд не взяв до уваги доводи банку про наявність боргу, оскільки нарахування відсотків та неустойки після ухвалення рішення про стягнення заборгованості не відповідає вимогам закону.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково,постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року скасовано ,справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно вказівок ,що містяться в постанові суду касаційної інстанції , під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить перевірити доводи апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» про те, що воно не було належним чином повідомлене про дату, час і місце проведення судового засідання в суді першої інстанції, а також інші доводи його апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду, станом на 26 жовтня 2021 року до відповідача не надходило по даній справі жодних викликів чи судових повідомлень. Суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки дана справа не є малозначною. Також, судом порушено порядок заочного розгляду справи.

Вважають, що ОСОБА_1 не є належним позивачем в частині позовних вимог про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки та про видалення записів про предмет іпотеки із реєстру.

Крім того, судом не з`ясовано фактичну суму заборгованості та не враховано, що боржник ОСОБА_1 зобов`язаний був виконувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2020 року у справі № 205/5286/15-ц, а не рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року, скасованого судом апеляційної інстанції. Вважають, що ОСОБА_1 не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення до 27 липня 2021 року (три роки) дата сплати боржником остаточної суми заборгованості за постановою апеляційного суду від 20 грудня 2020 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бабка Г.Г. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зокрема зазначаючи, що посилання відповідача щодо неналежного повідомлення про день та час розгляду справи в суді першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення із номером рекомендованого відправлення 498, згідно якого 25 серпня 2021 року поштове відправлення вручене адресату АТ «УкрСиббанк», що є достовірним доказом отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та повістки про виклик в судове засідання із зазначенням дати та часу судового засідання. Твердження відповідача, що позивач не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення до 27 липня 2021 року (три роки) дата сплати боржником остаточної суми заборгованості за постановою апеляційного суду від 20 грудня 2020 року є хибними та не відповідають діючому чинному законодавству України. Зазначено, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Стрижак Є.Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги,пояснивши ,що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року було задоволено розстрочення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року по цивільній справі №205/5286/15-ц за позовом ПАТ » Укрсиббанк» та ОСОБА_1 на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року та ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року було сплачено грошові кошти за зобов`язанням,відповідно до визначеного в судовому порядку графіку,в сумі : заборгованість за кредитом 8279,09 доларів США,заборгованість по процентам 1020,32 доларів США,пеня у розмір 14 626,28 грн та судового збору у розмірі 5410,68грн ,що підтверджується квитанціями,копії яких надані. Виконання судового рішення відбувалося у добровільному порядку ,вказані обставини не заперечуються відповідачем у справі. Крім того, Другим Правобережним ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за перевіркою даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 не зареєстровані .

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали заяви про розгляд справи без їхньої особистої участі (т.2.а.с.174,175).

У судове засідання апеляційного суду представники АТ « УкрСиббанк» не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( т. 2. а.с.209).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стрижак Є.Ю., дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 виконав у повному обсязі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року в справі № 205/5286/15-ц про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2007 року № 0 та сплатив заборгованість, то правовідносини за кредитним договором та договором іпотеки припинили свою дію.

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що неповідомлення його про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів («DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом («GUREPKA v. UKRAINE» (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено розгляд справи на 02 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв., встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву (т. 1 а. с. 56).

У матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої представник позивача отримав судові повістки, копії ухвал та додатки для направлення сторонам у справі 11 серпня 2021 року (т. 1 а. с. 59).

Також у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення 25 серпня 2021 року поштового відправлення, адресоване на адресу АТ «УкрСиббанк» (т. 1 а. с. 60).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підготовче судове засідання було призначено на 02 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв., під час якого суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на цю саме дату та час, а також провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення по суті (т. 1 а. с. 63, 64).

Отже, суд першої інстанції, закриваючи підготовче засідання та призначаючи справу до розгляду по суті, не повідомив відповідача про час і місце судового засідання та про розгляд справи по суті, чим порушив права останнього. Окрім цього, без дотримання визначених частиною першої статті 280 ЦПК України умов провів заочний розгляд справи.

Будь-яких доказів про повідомлення відповідача про розгляд справи по суті та направлення судових повісток про виклик у суд на зазначену дату та їх отримання учасниками справи матеріали справи не містять.

Посилання суду першої інстанції в своєму рішенні на те, що відповідач про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, із посиланням на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься на а. с. 60, є помилковим, оскільки цим рекомендованим повідомлення банк був повідомлений лише про підготовче судове засідання, а не про судове засідання на якому було розглянуто справу по суті.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню.

Вирішуючи спір по суті і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову,суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки банк, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору звернувся до позичальника з вимогою про дострокове виконання умов договору, у відповідності до ст. 1050 ЦК України, змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, таким чином було змінено строк дії договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються.

Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові по справі № 175/4753/15-ц від 06 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

За системним аналізом зазначених норм права, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі його виконання.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 25 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 126 250 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, зі сплатою 13,90 % річних, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, передбачених цим договором та графіком погашення кредиту (т. 1. а.с. 8-13, 19-21).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0/1 від 15 листопада 2007 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2006 року (т. 1, а.с. 14-18).

30 квітня 2015 року банк направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове повне погашення кредиту (т. 1 а.с. 22).

20 липня 2015 року банк звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року у справі № 205/5286/15-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ УкрСиббанк. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 9 299,41 доларів США та пеню в сумі 5 000 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ УкрСиббанк в рівних частках судовий збір у сумі 1 218 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 23-26).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року було доповнено рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськаа від 12 листопада 2019 року у цивільній справі № 205/5286/15-ц та викладено другий абцаз резолютивної частини рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 9 299,41 доларів США,з якої заборгованість за кредитом 8 279,09 доларів США,заборгованість по процентам 1020,32 доларів США та пені в сумі 5 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» - задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року станом на 08 липня 2015 року, яка складається із : заборгованість за кредитом 8 279,09 доларів США, заборгованість по процентам 1 020,32 доларів США, пеня у розмірі 14 626 грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 5410 грн. 68 коп. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року розстрочено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року по цивільній справі № 205/5286/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року станом на 08 липня 2015 року, яка складається із : заборгованості за кредитом 8 279,09 доларів США, заборгованості по процентам 1 020,32 доларів США, пені у розмірі 14 626 гривень 28 коп, та судовий збір у розмірі 5 410 гривень 68 коп, до 22 грудня 2021 року.

Позивач неодноразово звертався до АТ «УкрСиббанк» з заявами про надання розрахунку за кредитом (т. 1. а.с. 47-52), проте відповіді не отримав.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про те,що основне зобов`язання припинило свою дію внаслідок повного виконання ,обґрунтовані та підтверджені відповідними квитанціями (т.1.а.с.27-46).

ОСОБА_1 на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року та ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року було сплачено грошові кошти за зобов`язанням,відповідно до визначеного в судовому порядку графіку,в сумі : заборгованість за кредитом 8279,09 доларів США,заборгованість по процентам 1020,32 доларів США,пеня у розмір 14 626,28 грн та судового збору у розмірі 5410,68грн ,що підтверджується наданими квитанціями (т.2.а.с.178-191).Виконання судового рішення відбувалося у добровільному порядку.

Виходячи з того,що зобов`язання за кредитним договором припинилися у зв`язку з його повним та належним виконанням позичальником ОСОБА_1 ,вимоги позивача про визнання припиненими правовідносини за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 у зв`язку з повним виконанням на підставі сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року підлягають задоволенню .

Відповідач не довів існування між сторонами спору відповідно ст.625 ЦК України,а його право вимоги ,відповідно зазначеної статті цивільного законодавства не порушено.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору,не є слушними, оскільки згадані вище рішення судів про стягнення кредитної заборгованості боржником виконано.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про визнання припиненими правовідносини за договором іпотеки № 0/1 від 15 листопада 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, яким ОСОБА_2 було передано АТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 нерухоме майно квартиру загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та видалення запису про обтяження з Державного реєстру іпотек,суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість апеляційної скарги у вказаній частині.

Позивач ОСОБА_1 ,як позичальник ,реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки, стороною якого він не є ,та про вилучення з реєстру запису про майно ,предмет іпотеки,який йому не належить,не довів ,яким чином правовідносини за договором іпотеки та права щодо предмету іпотеки впливають на його права та законні інтереси.

Вбачається ,що іпотечний договір укладений між банком та ОСОБА_2 ,яка є власником предмету іпотеки та яка залучена до розгляду справи як третя особа,яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору .

Позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем у частині позовних вимог про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки та про видалення записів про предмет іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки він не є стороною договору та не є власником іпотечного майна, а також ним не доведено, які саме його права та інтереси порушені банком, а тому у вказаній частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права , таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

Відповідно до статей 141, 382 ЦПК України судові витрати АТ«Укрсиббанк»,понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3405 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку ,встановленому Кабінетом Міністрів України .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки припиненими задовольнити частково .

Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з повним виконанням на підставі сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 листопада 2007 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити .

Судові витрати Акціонерного товариства «Укрсиббанк», , понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3405 грн компенсувати за рахунок держави у порядку ,встановленому Кабінетом Міністрів України .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: