Справа № 569/9935/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

з участю представника позивача адвоката Козачук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів) набутих без достатньої правової підстави,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів) набутих без достатньої правової підстави звернувся представник ПрАТ «Рівнеазот».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просить суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», майно, набуте без достатніх правових підстав у вигляді грошових коштів у розмірі в сумі 3900,00 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

В судове засідання відповідач не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 17 березня 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2667/20 позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» (надалі ПрАт «РІВНЕАЗОТ», позивач) про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» на користь відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 червня 2018 року по 26 листопада 2019 року в розмірі 67 168,90 грн. без утримання прибуткового податку з громадян інших обовязкових платежів.

30 червня 2020 року постановою Рівненського апеляційного суду по справі №569/2667/20 апеляційну скаргу ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2020 року змінено, а саме зменшено розмір стягнутого з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 67 168,90 до 20 000,00 грн.

З дослідженої в судовому засіданні кс.копії постанови державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №65863650 про стягнення з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 22 червня 2018 року по 26 листопада 2019 року включно в розмірі 20 000 грн., без утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні кс.копії розпорядження №65863650 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дудки І.О. вбачається, що 18 листопада 2021 року відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.

З дослідженої в судовому засіданні кс.копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65863650 вбачається, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дудкою І.О. 23 листопада 2021 року встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Однак, під час виконання вказаного вище виконавчого провадження, із виплаченого доходу відповідачу в сумі 20 000,00 грн. не утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Судом встановлено, що 15 лютого 2023 ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» подано уточнюючий звіт «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» (надалі уточнюючий звіт) за період IV квартал 2021 року. Із Додатку 4 ДФ до уточнюючого звіту вбачається, що в ОСОБА_3 «Персоніфіковані дані про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору» містить відомості щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), якому нараховано та виплачено суму доходу 20 000,00 грн., нараховано та перераховано суму податку на доходи фізичних осіб 3 600,00 грн. та суму військового збору 300,00 грн.

З дослідженої в судовому засіданні кс.копії платіжної інструкції №RA001182 від 22 лютого 2023 року з призначенням платежу «*;101; НОМЕР_2 ; ПрАТ «РІВНЕАЗОТ»;Податок на доходи фізичних осіб, утриманий із доходів за листопад 2021 р. Утриманий та перерах. в бюджет повністю .;;;» вбачається, що ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» з суми доходу 20 000,00 грн. утримано податок на доходи фізичних осіб на суму 3 600 грн. та перераховано до відповідного бюджету.

З дослідженої в судовому засіданні кс.копії платіжної інструкції №RA001188 від 22 лютого 2023 року з призначенням платежу «*;101; НОМЕР_2 ;Військовий збір утриманий із доходів за листопад 2021 р., утриманий та перерах. в бюджет. повністю;;;» вбачається, що ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» з суми доходу 20 000,00 грн. утримано військовий збір на суму 300,00 грн. та перераховано до відповідного бюджету.

28 березня 2023 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою за вих. №21-юд про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави в сумі 3900,00 грн. протягом 7 календарних днів з моменту отримання вищевказаного листа-вимоги. Зазначений лист-вимога не виконаний відповідачем.

Згідно ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна: набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до абз.3 п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В статті 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню.

Згідно з п.п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом.

Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього кодексу

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п.16.1, підр. 10, розділ ХХ ПК України встановлено, що до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування , визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є об`єктом оподаткування військовим збором,що становить1,5 відсотка обєкта оподаткування.

Функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду, виконує роботодавець, згідно з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України від 05 листопада 2015 року у листі №23714/6/99-99-17-03-03-15.

В постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

При цьому, не зазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню на користь відповідача, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму відповідачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також їх сплату позивачем (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 585/3264/15-ц).

Постановою Рівненського апеляційного суду зменшено розмір стягнутого з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. Рішення суду виконане органами ДВС на користь відповідача у повному обсязі.

Стаття 1215 ЦК України передбачає випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Отже, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Однак, згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п.п.14.1.48 ПК України, заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст.1215 ЦК України.

Позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів. Відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за постановою Рівненського апеляційного суду від 30 червня 2020 року по справі №569/2667/20, суму коштів, набув її частину у розмірі 3 900 грн. без достатньої правової підстави, адже вона повинна була сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача згідно статті 1212 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем яка в судове засідання повторно не з`явився та письмовий відзив на позов не подав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 273, 280-289, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до ОСОБА_1 про повернення майна (грошових коштів) набутих без достатньої правової підстави задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, буд. 139А, майно, набуте без достатніх правових підстав у вигляді грошових коштів у розмірі в сумі 3900,00 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2684, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, буд. 139А,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов