Справа № 466/8668/22
Провадження № 2/466/644/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Коновал Х.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Сороки О.Є.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Сотник О.І.

справа № 466/8668/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення днів та годин побачень із дітьми

в с т а н о в и в:

01.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування ШРА ЛМР про визначення днів та годин побачень із дітьми, в якому просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні та відвідуванні дитячих дошкільних/шкільних/ навчальних закладів, позашкільних зібрань, гуртків, заходів, які проводяться за участю дітей, для забезпечення їх інтересів, із малолітніми: сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей: кожного першого і третього тижня місяця у суботу о 10 год. 00 хв. позивач забиратиме дітей від ОСОБА_2 і привозитиме дітей до неї до 20 год. 00 хв. неділі; у разі погіршення стану здоров`я дітей негайно повідомляти позивача про це; у період шкільних канікул, відсутності навчального процесу з метою проводити більше часу разом з дітьми та відпочивати разом з ними в Україні та/або за кордоном підсумовано 40 днів у році позивач забиратиме дітей із собою для відпочинку та оздоровлення без присутності відповідача з попередженням її письмово або усно про забирання дітей не пізніше, ніж 5 днів до кожної такої події.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 (надалі - відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №1306, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 08 квітня 2022р. На розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває справа про розірвання шлюбу між ними, а оскільки до такого позову долучається оригінал свідоцтва про шлюб, тому до даного позову долучити таку копію немає можливості.

Від шлюбу народжені: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (Додаток 1); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (Додаток 2).

Оскільки діти з ініціативи відповідача без відома позивача були забрані з дому, матір дітей не дає жодних можливостей із ними бачитись, ігнорує прохання побачитись із ними та брати активну участь у їх вихованні, повністю усунула батька від дітей, оговорює його дітям.

Позивач вважає, що в інтересах дітей бачитись з ним. Позивач працюю рятувальником в органах ДСНС, оскільки хоче забезпечити дітей всім необхідним для нормального розвитку, тому має велике бажання приділяти час доньці та сину, навчати чогось нового, прогулюватись із ними та іншим чином піклуватися про них. Також може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної забезпеченості.

На неодноразові прохання надати позивачу можливість бачитись з дітьми, відповідач не надає можливості спілкуватись та бачитись із дітьми.

Позивач на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався.

Як свідомий громадянин та батько, позивач хоче реалізувати свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дітей, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати своїх дітей, спілкуватися з ними, віддаючи своє тепло і батьківську любов.

Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача із дітьми спричинить шкоду їм не існує.

Створення перешкод відповідачем спілкуванню із дітьми порушує не тільки права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей. На вихідні позивач міг би забирати до себе додому, діти є вже достатнього віку, тим більше, що вони самі цього хочуть. Позивач проживає у квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. На превеликий жаль дитинство буває один раз і позивач хоче щоб у його дітей від цього періоду життя залишилися лише приємні спогади.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Верховний Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Сорока О.Є. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача, адвокат Сотник О.І. в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. В останньому судовому засіданні не заперечили щодо часткового задоволення вимог відповідно до наданого Висновку органу опіки та піклування ШРА ЛМР від 03.05.2023 року.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав Висновок органу опіки та піклування ШРА ЛМР від 03.05.2023 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 липня 2012 року зареєстрували шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2022 року розірвано.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 (а.с.8-9).

Як встановлено судом, після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні також встановлено, що у сторін наявні непорозуміння щодо участі у вихованні дітей, між батьками склалися неприязні стосунки, що стало перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з участю батька у спілкуванні з дітьми.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року.

Так, частинами 1 та 3 статті 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норми Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція).

Так, статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Положеннями статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

З огляду на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ).

Так, ЄСПЛ зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Mamchur v. Ukraine» («Мамчур проти України») (Заява № 10383/09), №10383/09, §100, Страсбург, від 16 липня 2015 року).

Також, ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») Заява N 31111/04, §54, Страсбург, від 07 грудня 2006 року).

Суд зазначає, що системний аналіз застосованих ним міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Такий висновок повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №487/2621/17-ц та від 03 лютого 2021 року у справі №140/1984/19.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що батько ОСОБА_1 має право приймати участь у вихованні дітей, причин які б унеможливлювали це, судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дітьми, судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з дітьми, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дітей та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дітьми.

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача із дітьми буде перешкоджати нормальному їх розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що їх спілкування буде сприяти повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить виховання дітей в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-53048 від 03.05.2023, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у такий спосіб:

- перша, третя субота місяця з 11:00год. до 20:00год. (перші три місяці адаптаційного періоду у присутності матері дітей, ОСОБА_2 );

- друга та четверта неділя місяця з 11:00год. до 20:00год. (перші три місяці адаптаційного періоду у присутності матері дітей, ОСОБА_2 );

- крім цього, за домовленістю між батьками дітей, зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.57-60).

Суд вважає, що вищенаведений висновок даний на повно з`ясованих об`єктивних обставинах і тому суд повністю покладає його в основу рішення.

Визначений спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу кожної дитини, сприяти батькам брати участь у вихованні дітей.

Відтак, проаналізувавши Висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-53048 від 03.05.2023, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки саме вказаний у висновку спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми захистить порушені права позивача та відповідатиме інтересам дітей.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати, насамперед, їх інтересам.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні та відвідуванні дитячих дошкільних/шкільних/ навчальних закладів, позашкільних зібрань, гуртків, заходів, які проводяться за участю дітей, для забезпечення їх інтересів, із малолітніми: сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 , то на думку суду така вимога до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд враховує ту обставину, що порядок участі у вихованні дітей не встановлювався, а тому права ОСОБА_1 не були порушеними та він не довів суду належними та допустимими доказами факт того, що ОСОБА_2 своєю поведінкою чинила позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права.

Крім того, матеріали справи не містять безпосередніх доказів того, що позивач з моменту проживання дітей разом з матір`ю, здійснював спроби для спілкування з дітьми, сприяв зустрічі з ними, однак не міг їх реалізувати із причин здійснення йому перешкод в цьому.

Також, позивачем не доведено факту того, що відповідач заперечувала проти спілкування позивача з дітьми та чинила і чинить на даний час перешкоди у спілкуванні з ними будь-яким чином.

Окрім цього, позивачем не надано доказів того, що він звертався до органу опіки і піклування, в органи поліції чи до будь-яких інших органів з приводу здійснення перешкод йому у спілкуванні з дітьми зі сторони відповідача. Ним не подавалось клопотань до суду і про допит свідків для встановлення цих фактів.

Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів того, що чиняться перешкоди відповідачем у спілкуванні позивача з дітьми в судовому засіданні не було здобуто, тому вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 половина судового збору, сплаченого за подачу позову, в розмірі 496,00грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином:

- перша, третя субота місяця з 11:00год. до 20:00год. (перші три місяці адаптаційного періоду у присутності матері дітей, ОСОБА_2 );

- друга та четверта неділя місяця з 11:00год. до 20:00год. (перші три місяці адаптаційного періоду у присутності матері дітей, ОСОБА_2 );

- за домовленістю між батьками дітей, зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 496,00 (чотириста дев`яносто шість) грн. сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування ШРА ЛМР, ЄДРПОУ - 04056115, м.Львів, вул. Липинського, 11.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук