Р І Ш ЕН Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2023 р. смт Тиврів 145/600/21

2/145/208/2023

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О. ,

за участі секретаря Маркевич А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.02.2011.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ ПРИВАТБАНК свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 28.02.2021 має заборгованість -28277,24 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 22185,55 грн., заборгованості за просроченими відсотками 6091,69 грн.

Просить стягнути з відповідача борг у сумі 28277,24 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 14.05.2021 дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у їх відсутності, відмовити у задоволенні вимог повністю, враховуючи подані письмові пояснення, позов не визнають.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» підписав Анкету-заяву від 18.02.2011 (а.с.15).

АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відповідачем порушено зобов`язання за договором, а тому бажає стягнути заборгованість, яка станом на 28.02.2021 нарахована у сумі 28277,24 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 22185,55 грн., заборгованість за відсотками - 6091,69 грн.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставу своїх доводів АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 12600 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картки наданої Банком, у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак станом на 28.02.2021 заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 22 185,55 грн., тобто значно більше ніж зазначено Банком.

Із зазначеного неможливо встановити правильність нарахування заборгованості, за які періоди та на яку саме суму нараховувалися відсотки, які автоматично списувалися з рахунку відповідача, збільшуючи тіло кредиту, що ставить під сумнів поданий Банком розрахунок заборгованості із збільшенням тіла кредиту, так як 01.10.2020 було встановлено кредитний ліміт у розмірі «0,00 грн.», а відсотки за використання кредитного ліміту продовжувалися автоматично нараховуватися на суму 22185,55 грн. та списуватися до 28.02.2021, що взагалі не відповідає дійсності.

Крім того, матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту (а.с.16-18), який підписаний ОСОБА_1 23.07.2020, у якому зазначений порядок нарахування відсотків за користування кредитним лімітом та діє до 07.08.2020, тобто фактично Банк мав право нараховувати відсотки за користування кредитним лімітом лише в межах дії споживчого паспорту, починаючи з 23.07.2020 по 07.08.2020, а не до 28.02.2021.

Суд вважає, що враховуючи викладене, неможливо встановити правильність нарахування відсотків/заборгованості, за які періоди та на яку саме суму, що ставить під сумнів розрахунок заборгованості із збільшенням тіла кредиту на 9585,55 грн, та на підставі чого, якщо умови кредитування були актуальними тільки до 07.08.2020, Банк продовжував нараховувати відсотки до 28.02.2021.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані позивачем Правила обслуговування фізичних осіб АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Це положення узгоджується також із правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі N 6-16цс-15.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, з якими саме Умовами і правилами був ознайомлений відповідач на момент укладення договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які "склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд враховує, що анкета-заява не є кредитним договором і не містить істотних умов договору, а саме: розміру кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Суд вважає, що підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", повідомив відповідача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк, відсутні.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей щоб встановити чи надавались кошти взагалі, чи видавалася кредитна картка та на який строк, правильність нарахування, чи встановлено кредитний ліміт, а тому, за відсутністю належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість має місце, що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору неможливо, як і неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Враховуючи, що анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку його повернення, визначення розміру процентів за користування кредитом, даних про видачу кредитної картки, строку дії та інших істотних умов та враховуючи, відсутність доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, суд вважає, що позовні вимоги банку є недоведеними.

Крім того, згідно наданих розрахунків заборгованості та виписки з особового карткового рахунку, списання нарахованих відсотків здійснювалося Банком автоматично, шляхом збільшення тіла кредиту. Тобто тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, хоча згідно анкети-заяви, відповідач такі умови договору не погоджував, проставляючи свій підпис в анкеті-заяві. При цьому розмір відсотків за наданими розрахунками заборгованості також встановлювався на розсуд банку, про що в анкеті-заяві умови відсутні.

Анкета-Заява, окрім анкетних даних ОСОБА_1 , не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, зокрема відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку дії, встановлення відсотків за користування отриманими коштами, умов щодо нарахування пені, строку виконання зобов`язання, право кредитодавця в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт; Банк не довів, що заявлені до стягнення суми є саме заборгованістю за тілом кредиту і що саме з наданими останнім документами ознайомився і погодився ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву; відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок розрахунку боргу за укладеним договором, розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит та віднесення їх до відповідних складових боргу.

Крім того, виписка про рух коштів є первинно фінансово-бухгалтерським документом яка відображає рух коштів по рахунку з якої убачається, що ОСОБА_1 сплачено Банку більше ніж 93000,00 грн.

Крім того, виписка про рух коштів, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідка про строк дії карток не містить посади та прізвища посадової особи банку, яка виготовила такі документи, а тому не є належними та допустимими доказами у справі.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження видачі кредиту ОСОБА_1 , тому перевірити розмір нарахованих сум боргу відповідачу не вбачається можливим, оскільки розрахунок заборгованості та анкета-заява, які додані до позову не містять жодних даних щодо підтвердження користування відповідачем кредитними коштами у зазначених Банком розмірах.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» необґрунтовані, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 200, 263-265, 268, 273 ЦПК України,ст.ст. 3, 6, 15, 16, 509, 526, 530, 627, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 11 Закону України №1023-ХІІ від 12.05.1991 «Про захист прав споживачів», суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 01 травня 2023 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.