КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №939/1280/22 Головуючий у 1 інстанції: Міланіч А.М.
провадження №22-ц/824/8838/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначенимпозовом, який обгрунтовувалатим, що вона від 09 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та проживала разом з ним однією сім`єю.

Вказувала, що ОСОБА_2 працював в ДП «Тетерівський лісгосп» на посаді водія.

19 квітня 2022 року під час виконання своїх трудових обов`язків, в робочий час, внаслідок наїзду автомобіля на протитанкову міну, яку залишено військовослужбовцями збройних сил рф, ОСОБА_2 загинув.

Створеною для цього комісією було проведено спеціальне розслідування даного нещасного випадку та складено відповідний акт за формою Н-1, яким підтверджено, що вказаний нещасний випадок стався в робочий час під час виконання ОСОБА_2 свого трудового обов`язку.

Зазначала, що у зв`язку з втратою чоловіка вона зазнала тяжких моральних страждань та завдану їй моральну шкоду оцінила у розмірі 200 000 грн, яку має їй відшкодувати відповідач.

Тому, просила стягнути з ДП «Тетерівський лісгосп» на свою користь ( ОСОБА_1 ) на відшкодування завданої їй моральної шкоди 200 000 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Тетерівський лісгосп»на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Тетерівський лісгосп»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не вчиняв незаконних дій чи бездіяльність по відношенню до водія автотранспортних засобів, ОСОБА_2 , з яким стався нещасний випадок.

Нещасний випадок стався внаслідок наїзду автомобіля на протитанкову міну, яку залишено військовослужбовцями збройних сил рф, що свідчить про порушення законів та звичаїв війни згідно частини 2 статті 438 Кримінального кодексу України.

В даному випадку джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого настала смерть потерпілого, був вибухонебезпечний предмет, а не сам автомобіль, в якому перебував потерпілий.

Висновок суду першої інстанції про наявність вини ДП «Тетерівський лісгосп» у смерті потерпілого не відповідає фактичним обставинам справи.

За результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв., на державному підприємстві «Тетерівське лісове господарство» комісією не встановлено осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку.

Смерть працівника настала внаслідок дії вибухового пристрою невідомого походження.

Вказані обставини відображені в акті комісії від 29.07.2022 року, затвердженому начальником Головного управління Держпраці у Київській області.

Судом першої інстанції було однобоко трактовано обставини справи, оскільки суд не дослідив належним чином матеріали справи, зокрема акт розслідування нещасного випадку, який підтверджує відсутність вини ДП «Тетерівський лісгосп» у настанні нещасного випадку.

Нажаль, до настання даного нещасного випадку, відповідачу не було відомо про те, що територія, на якій стався нещасний випадок була замінована, оскільки жодних ознак замінування території станом на 18 квітня 2022 року, на якій ДП «Тетерівський лісгосп» здійснює свою господарську діяльність, а це близько 40 000 гектарів земельних ділянок лісогосподарського призначення, не було. Неподалік від місця, де стався нещасний випадок, інші працівники лісгоспу виконували свої службові обов`язки та ними не було виявлено жодних небезпечних предметів. Відповідно потреби в отриманні документів, які свідчили б про розмінування, без відповідних ознак замінування або повідомлення про замінування, не було.

Як вбачається з розділу 4 АКТу, 18.04.2022 року близько 14 год 00 хв водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 отримав усне розпорядження від начальника транспортного цеху ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_6 про те, що 19.04.2022 він разом зі старшим майстром лісу ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_3 повинен займатися вивезенням лісопродукції з кварталу 53 виділу З Мирчанського лісництва. 19.04.2022 близько 07 год 30 хв водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 прийшов на роботу в ДП «Тетерівський лісгосп» та приступив до виконання своїх функціональних обов`язків.

Отже, ОСОБА_2 мав можливість відмовитися від виконання даного розпорядження, якби створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я, проте приступив до виконання своїх функціональних обов`язків, що відповідно свідчить про те, що загрози життю та здоров`ю працівника не було.

Із пояснювальної записки старшого майстру лісу Поташнянського лісництва ОСОБА_3 , що міститься в матеріалах розслідування нещасного випадку, констатується той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримавши усно завдання від керівництва стосовно вивезення лісопродукції, сівши в машину. самостійно між собою визначили маршрут, який на їхню думку був безпечний, оскільки 15.04.2022 року ОСОБА_3 був задіяний в ліквідації пожежі, під час якої частково їхав по тій дорозі, де стався нещасний випадок, до того ж даний маршрут був перевірений Збройними силами України та наданий усний дозвіл на те, що дана ділянка безпечна для користування.

Відповідно, комісія із розслідування нещасного випадку об`єктивно, всебічно та неупереджено дослідила обставини, за яких стався нещасний випадок, та дійшла висновку, що даний нещасний випадок не стався з вини ДП «Тетерівський лісгосп», що узгоджується з розділом 8 акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, однак не було належним чином об`єктивно досліджено судом першої інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ДП «Тетерівський лісгосп» винен у смерті потерпілого, не відповідає обставинам справи та спростовується наявними у справі доказами.

Суд помилково застосував до спірних правовідносин сторін норми ст.1167 ЦК України, оскільки відповідач не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, дія якого призвела до смерті потерпілого. Також відповідач не вчиняв будь-яких дій, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Зі змісту вказаного доказу вбачається, що потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самостійно приймали рішення щодо обрання маршруту руху до місця виконання робіт на ділянці ДП «Тетерівський лісгосп».

Вказаний доказ не подавався до суду першої інстанції, оскільки відповідач вважав акт спеціального розслідування групового нещасного випадку від 29.07.2022 року достатнім доказом для обґрунтування своєї позиції.

Оскільки висновки зазначеного акту ґрунтуються також і на поясненнях потерпілого ОСОБА_3 , з метою забезпечення повноти судового розгляду зазначені пояснення мають бути долучені до матеріалів справи та досліджені апеляційним судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що враховуючи те, що у цій справі відповідач є роботодавцем працівника, який загинув під час виконання ним трудових обов`язків, а позивач є матір`ю фізичної особи, у зв`язку зі смертю якої їй завдано моральну шкоду, то колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що відносини між сторонами регулюються правилами частини другої статті 1167 ЦК України, з врахуванням особливостей правового регулювання, встановлених у статті 1168 цього Кодексу.

Вказує, що стосовно пояснювальної записки ОСОБА_3 , яку просить апелянт дослідити під час розгляду апеляційної скарги, то це не можливо, оскільки судом першої інстанції пояснювальна записка не досліджувалася і не було з боку відповідача клопотання про її приєднання до справи. Натомість, при розгляді справи в суді першої інстанції було взято до уваги акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв., в якому в п.4 Обставини, за яких стався (сталося/сталася) нещасний випадок, гостре професійне захворювання (отруєння) аварія, то при дослідженні даного акту головуюча досліджувала даний акт, в якому є посилання на пояснювальну записку старшого майстра лісу ОСОБА_3 , а саме: Згідно з пояснювальною запискою старшого майстру лісу ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_3 , відомо, що після вибуху він втратив свідомість і прийшов до тями тоді коли машина вже горіла. Вибравшись з машини, ОСОБА_3 , побачив водія ОСОБА_2 , який лежав на землі без ознак життя, після чого він відтягнув ОСОБА_2 на 10 метрів від палаючого автомобіля та пішов по дорозі в пошуках мобільного зв`язку.

Вийшовши на зв`язок ОСОБА_3 , повідомив про подію керівництво ДП «Тетерівський лісгосп», після чого зателефонував старшому майстру Поташнянського лісництва ОСОБА_5 , який першим прибув на місце події та повіз ОСОБА_3 на зустріч автомобілю швидкої медичної допомоги. Тіло водія ОСОБА_2 , залишилось лежати біля місця події до приїзду групи піротехників для того щоб ті перевірили дорогу на наявність вибухо-небезпечних предметів.

Переконавшись, що дана дорога є безпечною, на місце приїхала слідчо-оперативна група, яка провела слідчі дії, після чого тіло водія ОСОБА_2 було доставлено до Білоцерківського районного відділення КЗ КОР «Київське обласне бюрю судово-медичної експертизи».

Дане пояснення було написано ОСОБА_3 , і включено до акту спеціального розслідування групового нещасного випадку,що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв.,в якому в п.4 Обставини, за яких стався (сталося/сталася) нещасний випадок, гостре професійне захворювання (отруєння) аварія.

Проаналізувавши копію розписки, доданої до апеляційної скарги апелянтом, то дана розписка є протилежною тій, яку брала до уваги комісія,яка надала акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв., на думку позивачки, апелянт свідомо пішов на порушення щодо заміни пояснювальної записки ОСОБА_3 .

Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, дія якого призвела до смерті потерпілого. Даний факт апелянтом нічим не підтверджено, не надано копії документів на автомобіль, яким керував загиблий ОСОБА_2 , а натомість спростовуються і підтверджують ухилення відповідача від відповідальності за загибель їх працівника.

Як вбачається з акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв., ним підтверджуються обставини, за яких стався нещасний випадок.?

18.04.2022року близько 14 годин 00 хвилин водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 , отримав усне розпорядження від начальника транспортного цеху ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_6 про те, що 19.04.2022 року він разом зі старшим майстром лісу ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_3 повинен займатися вивезенням лісопродукції з кварталу 53 виділу зМирчанського лісництва.

19.04.2022року близько 07 год.30 хвилин водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 прийшов на роботу в ДП «Тетерівський лісгосп» та приступив до виконання своїх функціональних обов`язків.

Отримавши шляховий лист, ОСОБА_2 вантажним автомобілем марки КАМАЗ 43101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав у с. Поташня Бородянського району Київської області за старшим майстром лісу ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_3 , після чого вони разом заїхали в ліс та проїхавши приблизно 3 км по лісовій дорозі. наїхали на вибуховий пристрій.

19 квітня 2022 року до ЧЧ Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що на території лісу поблизу с. Стара Буда на протитанковій міні, яку в порушення законів та звичаїв війни залишено військовослужбовцями збройних сил та інших формувань РосійськоїФедерації, підірвався автомобіль Камаз, в якому перебувало двоє осіб, працівників лісового господарства, які направлялися на вирізку лісу, в результаті чого ОСОБА_2 загинув на місці.

Отже,даний акт повністю спростовує доводи апелянта, що відповідач не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, дія якого призвела до смерті потерпілого, а навпаки підтверджує, той факт, що апелянт є володільцем автомобіля, на якому під час виконання трудових обов`язків загинув ОСОБА_2 .

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийняв до уваги глибину моральних страждань позивачки, яка є дружиною загиблого ОСОБА_2 , те, що вона втратила чоловіка, непоправність понесеної нею втрати, завданої смертю рідної людини, врахував приписи законодавства України та принципи розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 грн, що є співмірним понесеним нею (позивачкою) стражданням.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що позивачка була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу.

Чоловік позивачки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді водія автотранспортних засобів транспортного цеху, виключений зі списків особового складу від 19 квітня 2022 року у зв`язку зі смертю за наказом ДП «Тетерівський лісгосп» №44-о від 25 квітня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Встановлено, що 19 квітня 2022 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув, за наступних обставин.

Так, 18 квітня 2022 року ОСОБА_2 отримав усне розпорядження від начальника транспортного цеху ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_6 про те, що 19 квітня 2022 року він разом зі старшим майстром лісу ОСОБА_3 повинен займатись вивезенням лісопродукції з кварталу 53 виділу 3 Мирчанського лісництва.

19 квітня 2022 року близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_2 прийшов на роботу, отримав шляховий лист та вантажним автомобілем марки КАМАЗ 43101 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) поїхав у с.Поташня Бородянського району Київської області за старшим майстром лісу ОСОБА_3 , після чого вони разом заїхали в ліс та, проїхавши близько 3 км по лісовій дорозі, наїхали на вибуховий пристрій, внаслідок чого стався вибух, від якого ОСОБА_2 загинув на місці, а ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Згідно акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 години 30 хвилин, форми Н-1/П від 29 липня 2022 року, вказаний нещасний випадок стався в робочий час, під час виконання ОСОБА_2 своїх трудових обов`язків.

За ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.160 Кодексу законів про працю України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що нещасний випадок з потерпілим ОСОБА_2 стався, в тому числі, з вини відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці працівників на підприємстві, оскільки достовірно знаючи про небезпеку перебування на територіях, де відбувались бойові дії через збройну агресію рф та були деокуповані лише на початку квітня 2022 року, не маючи відповідних документів щодо проведення розмінування території лісгоспу, відповідач на свій власний ризик вже 19 квітня 2022 року направив ОСОБА_2 в небезпечну місцевість для виконання виробничих завдань.

Проте, суд не взяв до уваги посилання відповідача на те, що в акті розслідування нещасного випадку не вказано осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, та зазначено, що такі особи не були встановлені, оскільки дана обставина не спростовує висновків суду.

Суд врахував, що встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Так, 19 квітня 2022 року під час виконання своїх трудових обов`язків, в робочий час, внаслідок наїзду автомобіля на протитанкову міну, яку залишено військовослужбовцями збройних сил рф, ОСОБА_2 загинув.

Створеною для цього комісією було проведено спеціальне розслідування даного нещасного випадку та складено відповідний акт за формою Н-1, яким підтверджено, що вказаний нещасний випадок стався в робочий час під час виконання ОСОБА_2 свого трудового обов`язку.

За результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 08 год. 30 хв., на державному підприємстві «Тетерівське лісове господарство» комісією не встановлено осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку.

Смерть працівника настала внаслідок дії вибухового пристрою невідомого походження.

Вказані обставини відображені в акті комісії від 29.07.2022 року, затвердженому начальником Головного управління Держпраці у Київській області.

Як вбачається з розділу 4 акту, 18.04.2022 року близько 14 год 00 хв водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 отримав усне розпорядження від начальника транспортного цеху ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_6 про те, що 19.04.2022 він разом зі старшим майстром лісу ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_3 повинен займатися вивезенням лісопродукції з кварталу 53 виділу З Мирчанського лісництва. 19.04.2022 близько 07 год 30 хв водій автотранспортних засобів ДП «Тетерівський лісгосп» ОСОБА_2 прийшов на роботу в ДП «Тетерівський лісгосп» та приступив до виконання своїх функціональних обов`язків.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що ОСОБА_2 мав можливість відмовитися від виконання даного розпорядження, якби створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я, проте приступив до виконання своїх функціональних обов`язків, що відповідно свідчить про те, що загрози життю та здоров`ю працівника не було.

Крім того, з пояснювальної записки старшого майстра лісу Поташнянського лісництва ОСОБА_3 , що міститься в матеріалах розслідування нещасного випадку, констатується той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримавши усно завдання від керівництва стосовно вивезення лісопродукції, сівши в машину самостійно визначили маршрут, який на їхню думку був безпечний, оскільки 15.04.2022 року ОСОБА_3 був задіяний в ліквідації пожежі, під час якої частково їхав по тій дорозі, де стався нещасний випадок, до того ж даний маршрут був перевірений Збройними силами України та наданий усний дозвіл на те, що дана ділянка безпечна для користування.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що комісія з розслідування нещасного випадку об`єктивно, всебічно та неупереджено дослідила обставини, за яких стався нещасний випадок, та дійшла вірного висновку, що даний нещасний випадок стався не з вини ДП «Тетерівський лісгосп», що узгоджується з розділом 8 акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, однак не було належним чином об`єктивно досліджено судом першої інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ДП «Тетерівський лісгосп» винен у смерті потерпілого, не відповідає обставинам справи та спростовується доводами апеляційної скарги та наявними у справі доказами.

Судом помилково застосовано до спірних правовідносин норми ст.1167 ЦК України, оскільки відповідач не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, дія якого призвела до смерті потерпілого. Також відповідач не вчиняв будь-яких дій, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самостійно приймали рішення щодо обрання маршруту руху до місця виконання робіт на ділянці ДП «Тетерівський лісгосп».

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове рішенняпро відмову в позові.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, відповідачу слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тетерівське лісове господарство» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Державному підприємству «Тетерівське лісове господарство» за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: