печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/47384/19-ц (пров. 6-852/23)

заявник (боржник): ОСОБА_1

державний виконавець: головний державний виконавець виконавчого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко Олексій Степанович

стягувачі: Акціонерне товариство «Альфа Банк», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року у справі №757/47384/19-ц, -

представник заявника - адвокат Жиліч С. М.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просить скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке виникло на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20.09.2019 року у справі №757/47384/19-ц.

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року, справа №757/47384/19-ц, подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.07.2010 № 6-51/10 про стягнення заборгованості та за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 31.10.2017 № 17860 про стягнення заборгованісті.

Вказує, що станом на день подання цієї заяви постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий лист №6-51/10, виданий 27.10.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі п. 2 4. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий напис №17860, виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, повернення державним виконавцем Кузьменком О. С. зазначених вище виконавчого листа та виконавчого напису як раз і свідчить про відсутність наразі рішення (-ь), яке виконується у виконавчому провадженні (-ь), а значить вже відсутні і підстави для можливого застосування та (або) продовження заходів забезпечення виконання судового рішення (інших рішень) до ОСОБА_1 у вигляді тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, подальше існування обтяження, що триває протягом майже 4 років, є недоцільним та не впливає на можливість заявника ефективно виконати зобов?язання.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 , є активним волонтером Громадської організації «Волонтерський центр «Серця патріотів». Вимога ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження права виїзду закордон зумовлена волонтерською та громадською діяльністю ОСОБА_1 , яка передбачає, окрім іншого, також мати можливість тимчасово виїжджати за межі країни від імені Громадської організації необхідністю, «Волонтерський центр «Серця патріотів» для встановлення зв?язків з іноземними неурядовими благодійними та/або громадськими організаціями, для укладення угод про гуманітарну допомогу Україні у війні з росією.

Вважає, що наявні підстави для скасування впровадженого тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Представник заявника - адвокат Жиліч С. М. подав заяву про розгляд справи у відсутність заявника та його представника, заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець та стягувачі у судове засідання не з?явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вважає за можливе розглянути справи у відсутність сторін у справі.

Згідно ч. 6 ст. 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Згідно ч. 6 ст. 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення коштів з ОСОБА_1 , до складу якого входять: виконавче провадження № 57021973 по виконанню виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.07.2010 року № 6-51/10 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості, яка складається з заборгованості по кредиту - 1445000,00 доларів США заборгованості по процентам - 70 433, 24 дол. США; виконавче провадження № НОМЕР_2 по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 31.10.2017 року № 17860 про стягнення на користь ПАТ «Приват Банк» з ОСОБА_1 коштів у розмірі 115433,63 дол. США.

02.05.2018 року та 17.08.2018 року винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на все майно боржника в межах сум стягнення.

Також, державним виконавцем 16.12.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до всіх діючих банківських установ. За інформацією банківських установ кошти боржника на рахунках у банках відсутні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року, справа №757/47384/19-ц, подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.07.2010 № 6-51/10 про стягнення заборгованості та за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 31.10.2017 № 17860 про стягнення заборгованісті.

Постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий лист №6-51/10, виданий 27.10.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі п. 2 4. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий напис №17860, виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку.

Верховний суд у постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, «тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)…».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Разом з тим, на даний час борг не погашений.

Однак, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналізуючи викладене, судом не встановлено наявність обставин для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів щодо добровільної сплати заборгованості заявником не було надано, відтак не можливо стверджувати про виконання рішення суду.

Посилання заявника на те, що Постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий лист №6-51/10, виданий 27.10.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі п. 2 4. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та постановою державного виконавця Кузьменка О. С. за ВП НОМЕР_2 від 28.12.2019 року повернуто виконавчий напис №17860, виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд не бере до уваги, оскільки вважає його передчаним, будь-яких доказів, що вказані виконавчий лист та виконавчий напис не було повторно пред?явлено до виконання, заявником суду не надано.

Також суд зазначає, що у чинному законодавстві України відсутня така підстава для для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як виконання волонтерської роботи.

Щодо посилання заявника на те, що у ОСОБА_1 відсутні реальні можливості щодо погашення боргу через скрутне фінансове становище, що свідчить про відсутній умисел на ухилення від зобов?язань, суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини були підставою для апеляційного оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року у справі №757/47384/19-ц, та були перевірені постановою Київської апеляційного суду від 02.08.2022 року, якою апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року -залишено без змін.

При цьому, будь-яких доказів, що свідчать про відсутній умисел на ухилення від зобов?язань, а також на підтвердження того, що заявник вчиняв будь-які дії спрямовані виконання своїх зобов`язань, останнім надано не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у прав виїзду за межі України

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 12, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 260-261, 353-355, 441, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року у справі №757/47384/19-ц - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Суддя Г.О.Матійчук