Провадження № 4-с/947/90/23
УХВАЛА

30.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О.,

За участі представників заінтересованої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) - Положай В.Є. та Домбровського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 13.09.2023 року звернувся ОСОБА_1 із скаргою на дії та рішення Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) пов`язані із накладенням виконавчою службою арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який є спеціальним рахунком для соціальних виплат та незаконності стягнення з вищевказаного спеціального рахунку 4986,94 грн.

У судовому засіданні заявник підтримавши заявлені вимоги наполягав на тому що ним, у добровільному порядку було повністю сплачено стягувачу КП ЖКС «Вузівський» заборгованість по виконавчому листу №947/19171/20 виданого Київським районним судом м. Одеси 13.01.2023 року тому стягнення вказаної заборгованості у примусовому порядку є подвійним стягненням однієї заборгованості що є незаконним а крім того з його банківського рахунку який відноситься до спеціального рахунку на який заборонено накладати арешт, було незаконно накладено арешт і списані кошти.

Від Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( раніше Перший Київський ВДВС у м. Одесі ) наданий відзив з додатками у вигляді копій виконавчих проваджень № 71304907 та №71304854 по примусовому виконанню виконавчого листа №947/19171/20 у вигляді стягнення заборгованості у розмірі 4198,13 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 2102,00 на користь ЖКС « Вузівський». За змістом відзиву відділ виконавчої служби заперечує проти задоволення скарги вважаючи що дії та рішення виконавців при виконанні вищевказаних виконавчих проваджень були законними та відповідали вимогам Закону України « Про виконавче провадження».

Як встановлено судом на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділ) перебувало ВП № 71304907 по примусовому виконанню виконавчого листа № 947/19171/20, виданого 13.01.2023 Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4198,13 грн., на користь КП ЖКС «Вузівський», та ВП № 71304854 по примусовому виконанню виконавчого листа № 947/19171/20, виданого 13.01.2023 Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2102,00 грн., на користь КП ЖКС «Вузівський».

Згідно матеріалів виконавчого провадження №71304854 вбачається, що 16.03.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також 16.03.2023 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №71304854, у розмірі 369,00 грн.

Крім того 16.03.2023 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору №71304854, у розмірі 210,20 грн.

В той же день, 16.03.2023 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника, за змістом якої арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також кошти на рахунках боржника, що будуть відкриті пісня винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.

14.04.2023 року на рахунок відділу надійшли кошти по ВП71304854 з рахунку боржника №НОМЕР_1 стягнуто загальну суму боргу у розмірі 2681,20 грн., які розпорядженням державного виконавця від 14.04.2023 розподілені та перераховані наступним чином: 210,20 грн., - виконавчий збір; 369,00 грн., - витрати виконавчого провадження; 2102,00 грн., - борг на користь КП ЖКС «Вузівський».

У виконавчому провадженні №71304854, державним виконавцем відділу, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, 14.04.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а також винесено ухвалу про зняття арешту з рахунків боржника.

По виконавчому провадження №71304907 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2023.

Також 16.03.2023 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №71304907, у розмірі 369,00 грн.

Крім того, 16.03.2023 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору №71304907, у розмірі 419,81 грн.

16.03.2023 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника, за змістом якої арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також кошти на рахунках боржника, що будуть відкриті пісня винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.

14.04.2023 року на рахунок відділу надійшли кошти по ВП 71304907 з рахунку боржника стягнуто частково суму боргу у розмірі 2305,74 грн., які розпорядженням державного виконавця від 14.04.2023 розподілені та перераховані наступним чином: 176,07 грн., - виконавчий збір; 369,00 грн., - витрати виконавчого провадження; 1760,67 грн., - борг на користь КП ЖКС «Вузівський».

25.04.2023 року до відділу надійшла заява боржника від 24.04.2023 про сплату заборгованості на користь ЖКС «Вузівський» з додатками квитанцій від 23.03.2023 на суму 2102,00 грн., та від 23.03.2023 на суму 4198,13 грн.

17.05.2023 року на адресу ЖКС «Вузівський» щодо повернення надмірно стягнутих коштів по ВП №71304907 та ВП №71304854 було направлено заяву.

08.06.2023 року на адресу відділу по ВП№ 71304907 надійшли надмірно стягнуті кошти у розмірі 1760,67 грн., з яких 243,74 грн., перераховано на виконавчий збір, залишок у розмірі 1516,93 грн., повернуто на рахунок боржника.

08.06.2023 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів з рахунків боржника.

Також 08.06.2023 року у виконавчому провадженні №71304907, державним виконавцем Відділу, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження

Крім того 08.06.2023 року на адресу відділу по ВП№71304854 грн., надійшли надмірно стягнуті кошти у розмірі 2102,00 грн., та були перераховані на рахунок боржника.

Згідно відповіді АТК « Приватбанк» на ухвалу суду про надання інформації зазначено наступне:

На банківський рахунок, належний ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який підключений до соціального проекту ( виплата пенсійного фонду ) , було накладені арешти згідно постанови про арешт коштів ВП №71304907 від 16.03.2023р., виданої Першим Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального УМЮ, а також постанови про арешт коштів ВП №71304854 від 16.03.2023р., виданої Першим Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального УМЮ.

Також повідомлено що до банку надійшли постанови про зняття арешту з коштів, що перебувають на рахунках ОСОБА_1 : постанова про зняття арешту коштів по ВП №71304854 від 14.04.2022р., видана Першим Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального УМЮ та постанова про зняття арешту з коштів по ВП №71304907 від 08.06.2023р., видана Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального УМЮ.

У відповідності до виписки по рахунку № НОМЕР_1 з рахунку 14.04.2023 року були списані 4 986,94 грн. а 08.06.2023 року на рахунок ОСОБА_2 були повернуті надмірно стягнуті 1 516,93 та 2 102,00 гривні ( всього повернуто 3 618,93 грн. ).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із оскарженням дій та рішень виконавчої служби під час виконання примусового виконання виконавчого листа врегульовані Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України « Про виконавче провадження» ( далі Закон N 1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, за ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIIIпередбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

При розгляді даної скарги судом враховуються що у постановах державних виконавців про накладення арешту на рахунки ОСОБА_1 було зазначено, що вказаний арешт накладається на всі рахунки яки є дійсними на момент винесення постанови та можуть бути відкрити на ім`я боржника у подальшому але із виключенням рахунків накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.

Однак , як вбачається з відповіді АТ КБ « Приватбанк», арешт було накладено на рахунок підключений до спеціального проекту ( виплата пенсій) при цьому банком не було повідомлено виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не були повернуті його постанови без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того на момент подання скарги , у зв`язку із повним виконанням виконавчого документу, арешти накладені на рахунки ОСОБА_1 державними виконавцями Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) були зняті, про що повідомлено банк.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що у частині оскарження дій та рішень виконавця щодо накладення арешту скарга не підлягає задоволенню.

Що стосується оскарження подвійного стягнення у примусовому порядку заборгованості яка була добровільно сплачена боржником, суд враховує відсутність у державних виконавців на момент відкриття провадження та стягнення коштів і відомостей про добровільне виконання рішення суду а також той факт що після отримання виконавцями заяви від боржника про добровільне погашення заборгованості стягнуті з рахунку кошти у розмірі 4986,94 гривень, за винятком 1368,01 гривні , стягнутих в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, були повернуті на рахунок скаржника, а тому відсутні обставини для визнання дій та рішень виконавців Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) незаконними.

Одночасно із цим питання законності стягнення коштів в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не можуть біти предметом розгляду у рамках оскарження дій та рішень виконавців у порядку цивільного процесу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 27 Закону «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За своєю природою постанова про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Стаття 55 Конституції України визначає: кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Таким чином, у разі незгоди з вищезазначеним рішенням, особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Так, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору сама по собі є виконавчим документом. Тому, у наведеному прикладі необхідно виділяти виконання двох виконавчих документів:

1) виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду;

2) постанови про стягнення виконавчого збору.

У першому випадку застосовуються норми ст. 447 ЦПК при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності виконавців, в другому - норми КАС, на яких наразі і зупинимося.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частина 1 ст. 287 КАС встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 1, 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження»). Дані норми є спеціальними по відношенню до загальних норм процесуальних кодексів.

З урахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.353, 450,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) щодо визнання незаконним арешту грошового рахунку та стягнення зі спеціального рахунку АТ КБ «Приватбанк» соціальних виплат, зняття арешту зі спеціального рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , а також повернення стягнутих коштів у розмірі 4986,94 гривень, в рамках виконання виконавчого листа № 947/19171/20 виданого 13.01.2023 року Київським районним судом м. Одеси.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повна ухвала складена судом 03.11.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.