СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1311/23

пр. № 2/759/1782/23

10 квітня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києвам Єросова І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради (03148, м. Київ, вул. Василя Кучера, 7) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 р. ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить поновити її на роботі на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патологіїКомунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2022 по 18.01.2023 року у розмірі 26000,00 грн., виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2023 року по день фактичного поновлення з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1000,00 грн. за один робочий день. Позов обґрунтовано незаконним звільненням з порушенням встановленого законом порядку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 01.02.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

01.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими посилаючись на відсутність наказу про звільнення позивача з посади лікаря-акушера-гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології, оскільки ОСОБА_1 не була звільнена із цієї посади, а була переведена із зазначеної посади на іншу посаду - лікаря-трансфузіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, операційним блоком та лікарняним банком крові, що підтверджується її особистою заявою. З наказом про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-трансфузіолога лікарняного банку крові позивач ознайомилась 15.12.2022 року про що свідчить її власноручний підпис на наказі, який в подальшому не оскаржувався. До відзиву відповідачем, як роботодавцем, надані копії первинних документів, що стосуються даної справи та на які є посилання у позивача та відповідача.

06.03.2023 року ОСОБА_2 , який представляє інтереси позивача за довіреністю подано заяву про долучення доказів на підставі ч.8 ст. 83 ЦПК України, оскільки позивач не могла подати зазначені докази у встановлений законом строк у звязку з тим, що відповідні документи не були у її розпорядженні, а відповідь на адвокатський запит, яким у відповідача витребовувались документи, надіслана 13.02.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

На підставі ч. 4 ст. 83 ЦПК України суд долучає вищевказані докази до матеріалів справи.

06.03.2023 року ОСОБА_2 , який представляє інтереси позивача за довіреністю подано заяву про виклик свідка, а також заяву про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін з огляду на необхідність допиту свідка.

Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 01.02.2023 року, то кінцевим терміном подачі такого клопотання є 02.03.2023 р. (включно).

Так як процесуальні строки для звернення із клопотанням про допит свідка закінчились, то відповідно розгляд справи за цієї підстави з викликом сторін не є доцільним. Крім того, ухвалою суду від 22.02.2023 р. представнику позивача роз`яснювалась відмова від здійснення переходу до розгляду справи з викликом сторін.

06.03.2023 року ОСОБА_2 , який представляє інтереси позивача за довіреністю подано заяву про зміну предмета позову шляхом доповнення позовних вимог новими, а саме: визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради від 08.09.2022 р. №155 «Про штатний розпис КНП «КМПБ №3».

14.03.2023 року надійшло заперечення на заяву про зміну предмета позову у якому вказується, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц вказав, що оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є неналежним способом захисту його прав. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством. При цьому, правом працівника залишається оспорювати правомірність його звільнення.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Таким чином, зміна предмета позову означає зміну вимог з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову, як визначено вищенаведеною нормою ч. 3 ст. 49 ЦПК України, не допускається. Доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

У даному випадку, подачею уточненої позовної заяви, предмет позову не змінюється, а лише додається новий предмет позову до раніше заявленого. Заявлення ж додаткових вимог після відкриття провадження ЦПК України не передбачено. Позивач має право лише або змінити предмет позову, або змінити його підставу. Тобто не можна змінити предмет позову шляхом додавання інших позовних вимог, оскільки предмет позову при цьому фактично не змінюється.

Враховуючи те, що складовими частинами позову є предмет, підстава, зміст, своїм уточненим позовом представник позивача фактично подає новий позов зі своїм предметом, підставою, змістом. Тобто додаються як додатковий предмет, так і додаткова підстава та додатковий зміст.

Як встановлено судом, наказом КМПБ №3 від 19.07.2012 р. №63вк ОСОБА_1 прийнято на 0,5 посади лікаря-акушера-гінеколога відділення фізіологічного акушерства №2. Вподальшому наказом КМПБ №3 від 01.04.2015 р. №37к/тр ОСОБА_1 призначено на 0,25 посади лікаря-трансфузіолога кабінету трансфузіології на умовах замісництва.

Згідно службової записки заступника директора з організаційно-методичної роботи Фурси-Совгири Т. за результатами проведеного аналізу на основі відповідної звітності встановлено, що змінились основні показники діяльності. У звязку із чим станом на 01.08.2022 р. необхідно провести оптимізацію ліжкового фонду та ресурсного потенціалу підприємства.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради від 22.08.2022 р. №146 утворено комісію з питань аналізу господарської діяльності та ефективності використання матеріальних, технічних та кадрових ресурсів підприємства.

Висновком вказаної комісії від 26.08.2022 р. рекомендовано оптимізувати структуру ліжкового фонду, оптимізувати кількість кадрового забезпечення шляхом скорочення чисельності штату працівників КНП «КМПБ №3», змінити істотні умови праці працівників підприємства.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради від 05.09.2022 р. №153 затверджено структуру та організаційну структуру комунального некомерційного підприємства КНП «КМПБ №3».

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради від 05.09.2022 р. №155 затверджено структуру КНП «КМПБ №3» із зазначанням кількості штатних одиниць, штатний розпис, виведено із штатного розпису шляхом скорочення чисельності 39 одиниць, затверджено список посад, які зазнають істотних умов праці, утворено комісію з визначенням кандидатур працівників, які підпадають під скорочення з урахуванням переваг, передбачених чинним законодавством, попередити працівників про зміну істотних умов праці, а також попередити працівників про можливе їх вивільнення, запропонувати працівникам, які підпадають під скорочення переведення за їхньою згодою.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради від 12.09.2022 р. №156 утворено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення.

Згідно витягу з Висновку Комісії з визначення кондидатур працівників, які підпадають під скорочення від 30.09.2022 р. на підставі проведеного аналізу із врахуванням осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, ОСОБА_1 запропоновано до звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала лікарем-акушером-гінекологом відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології за основним місцем роботи та лікарем-трансфузіологом лікарняного банку крові (0.5 ставки на умовах внутрішнього сумісництва).

Повідомленням від 04.10.2022 р. ОСОБА_1 лікаря-трансфузіолога лікарняного банку крові у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, зміною істотних умов праці, запропоновано переведення на 0,5 посади лікаря-трансфузіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, операційним блоком та лікарняним банком крові.

06.10.2022 року ОСОБА_1 ознайомилась із вказаним повідомленням, відмовилась від переведення, що підтверджується її власноручним підписом.

Наказом в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради Камєнєвою Т. від 15.12.2022 р. №363 к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря-трансфузіолога лікарняного банку крові у зв`язку із відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, як внутрішнього сумісника.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомилась 15.12.2022 р., що підтверджується її власноручним підписом.

06.10.2022 року ОСОБА_1 лікарю-акушеру-гінекологу відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, зміною істотних умов праці, повідомлено про звільнення з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота, яку можливо запропонувати.

06.10.2022 року ОСОБА_1 ознайомилась із вказаним повідомленням, що підтверджується її власноручним підписом.

10.11.2022 р. Листом КНП «КМПБ №3» №061-145/139 ОСОБА_1 лікарю-акушеру-гінекологу відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології запропоновано вакантні посади.

15.12.2022 р. ОСОБА_1 своєю заявою просить перевести її на посаду лікаря-трансфузіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, операційним блоком та лікарняним банком крові у зв`язку із скороченням посади, яку вона обіймала як лікар-акушер-гінеколог відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології.

Згідно витягу із наказу в.о. директора КНП «КМПБ №3» Гички Н. від 15.12.2022 р. №340 к/тр ОСОБА_1 з 1,0 посади лікаря-акушера-гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології переведено на 0,5 посади лікаря-трансфузіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, операційним блоком та лікарняним банком крові з 15 грудня 2022 року.

З даним витягом наказу від 15.12.2022 р. №340 к/тр ОСОБА_1 ознайомилась 18.01.2023 року.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 32 КЗпП України визначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

При цьому, у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом N 2136-IX від 15.03.2022.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

За нормою пункту 6 частини 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Отже, під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов тощо.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Позивач просить поновити її саме на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології з підстав не дотримання відповідачем порядку звільнення: відповідач одночасно з попередженням про звільнення не запропононував їй іншої посади; посада лікаря-акушера-гінеколога не була скорочена; відповідачем не було здійснено порівняння її кваліфікації з іншими претендентами на цю посаду; відповідач не інформував профспілкову організацію про скорочення чисельності працівників.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_1 не була звільнена, а була саме переведена за наказом в.о. директора КНП «КМПБ №3» Гички Н. від 15.12.2022 р. №340 к/тр з посади лікаря-акушера-гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології переведено на 0,5 посади лікаря-трансфузіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії, операційним блоком та лікарняним банком за власним бажанням, яке виявила у своїй заяві, отже, законні підстави для її поновлення на посаді лікаря-акушера-гінеколога відсутні, оскільки позивач не була звільнена з посади лікаря-акушера-гінеколога, а наказ про переведення не оскаржує.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених відповідачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги представником відповідача надано договір про надання правової допомоги №01/02/23-2 від 01.02.2023 р., додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2023 р. щодо вартості послуг, акт наданих послуг, розрахунок вартості послуг від 28.02.2023 р.

Слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) .

Відповідачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Враховуючи вищевикладене, вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись: ст. 235 КЗпП України, ст.ст.6-13, 18, 19, 71-79, 89, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської ради (03148, м. Київ, вул. Василя Кучера, 7) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова