Справа № 308/2125/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву першого позивача ОСОБА_1 та другого позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Перший позивач ОСОБА_1 та другий позивач ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , за якою просять: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ) суму коштів в розмірі 96 000 (дев`яносто шість тисяч) гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

З матеріалів кримінальної справи № 6106801 відкритої по факту подвійного вбивства батьків позивача 01.09.2001р., стало відомо, що відповідач уклав договір позики грошей з батьком позивачів ОСОБА_1 та станом на серпень 2001 року боргував йому 4 000 доларів США. Суму боргу відповідач визнав та підтвердив це своїми показами по кримінальній справі, які зафіксовані в письмових поясненнях в протоколі допиту свідка від 20.09.2001 року та підписані власноручно відповідачем. Відповідач визнав борг однак, ніяких коштів ні опікуну ні дітям повернуто не було.

Враховуючи, що на момент смерті батька та матері, позивач був малолітній, а отже прийняв спадщину та має право на звернення з даним позовом.

28.02.17 року позивач визнаний потерпілим по кримінальній справі та його захисник отримав доступ до таких матеріалів. Саме з матеріалів кримінальної справи позивачу стало відомо про покази відповідача та його позикові зобов`язання перед батьком.

Правомірність звернення з позовом по таким підставам та доказам доведена постановою Верховного суду від 09.01.2020р. по справі № 308/2160/17.

За ухвалою від 02.04.2020 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а також витребувано від Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області належним чином завірені копії протоколу допиту свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальній справі 6106801, аркуші справи 207-215.

В цій частині ухвала була виконана, за листом від 11.06.2020 року № 9490/106/25/1-2020 Ужгородським відділом поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області було направлено копію протоколу допиту свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальній справі 6106801.

13.05.2020 року до суду від відповідача - ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на позовну заяву за яким він просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на наступне.

Всупереч нормам статей 1046, 1047, 374 375 ЦК України позивачами не надано договору позики, розписки чи іншого документу, який посвідчує передання відповідачу позичкодавцем 4000 доларів США.

У вересні 2001 року, точну дату відповідач не пам`ятає, після резонансного вбивства подружжя ОСОБА_4 , з якими був знайомий його син, так як разом відвідували спортивний зал, у них вдома був проведений обшук. Під час обшуку нічого не було виявлено чи вилучено. Також відповідача, дружину та сина було допитано в якості свідків, однак свідками вбивства вони не були та не володіли будь-якою іншою інформацією.

Про обставини щодо позики відповідачем у ОСОБА_1 грошей, їм запитань не задавали і таких свідчень вони не подавали. Протоколи допиту свідків були короткими, можливо 1-2 сторінки. Про протокол допиту свідка від 20.09.2001 року, який доданий до позову, йому стало відомо з даного позову.

Викладені факти у протоколі допиту свідка не відповідають дійсності, так як він ніколи не дружив з сім`єю ОСОБА_4 , не був у них вдома, не займався з ними веденням спільного бізнесу, спільно з ними не працював, не мав спільних друзів та не позичав жодних коштів.

Підписи, які містяться у протоколі допиту свідка не належать відповідачу та є сфальсифікованими. Ким та з якою метою, йому не відомо та не зрозуміло.

Для підтвердження зразка свого підпису, у тому числі такого як відповідач ставив більше 20 років тому, він надав належним чином засвідченні копії наступних документів: заяви від 18.09.1979 року, паспорта громадянина України з підписом, військовий квиток з підписом. На цих документах, візуальним шляхом, можна зробити висновок, що його власний підпис заокруглений, у той час як на протоколі допиту з гострими закінченнями вверху. Також викладений факт з протоколу допиту, що суму 4 000 доларів США ним отримано на подвір`ї будинку ОСОБА_1 без визначення строків повернення, без визначення умов позики, без свідків, відповідач вважає не правдоподібною та нереальною до умов життя, так як сума 4000 доларів США є великим грошовим розміром (вартість двохкімнатної квартири у 1999-2001 р.р. у м. Ужгороді) та не може бути позичена так просто без будь-яких зобов`язань позичальника.

Відповідач також вважає, що позивача порушений строк позовної давності задля звернення до суду із цим позовом, оскільки законні представники могли протягом 20 років довідатись про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

18.03.2021 року відповідачем було подане клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення якої він просив поставити наступні запитання:

1. Однією чи різними особами створені на кожній сторінці фрагменти тексту підписи в досліджуваному документі, а саме: протоколі допиту свідка ОСОБА_3 від 20.09.2001 року?

2. Чи виконано підпис на аркушах 3 та 4 протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 20.09.2001 року безпосередньо ОСОБА_3 ?

Проведення даної експертизи доручити Закарпатському науково дослідному експертно криміналістичному центру МВС України, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Слов`янська Набережна, 25.

За ухвалою від 13.04.2021 року судом було задоволено частково клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Васильчук Л.Б. про витребування доказів у цивільній справі № 308/2125/20 та витребувано з Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області (88000 Закарпатська область, Ужгород, вул. Гагаріна, 10-а) належним чином завірені копії наступних документів: протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 09.12.2020 року у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року; заяви ОСОБА_2 про визнання його потерпілим у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року; постанови про визнання ОСОБА_2 потерпілим у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року; заяви ОСОБА_1 про визнання його потерпілим у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року; постанови про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року.

20.05.2021 року на виконання зазначеної ухвали суду Слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області були надані засвідчені копії наступних документів: заяви від 28.02.2017 року ОСОБА_1 про залучення до провадження як потерпілого; постанови від 28.02.2017 року про визнання потерпілим ОСОБА_1 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 09.12.2020 року.

За ухвалою від 30.06.2021 року судом було клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Васильчук Л.Б. про витребування доказів у цивільній справі № 308/2125/20 задоволено; витребувано з Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Гагаріна, 10-а) оригінал протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 20.09.2001 року у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року, - задля проведення почеркознавчої експертизи.

Зазначена ухвала виконана не були, причини невиконання суду взагалі не повідомлені.

У подальшому 16.03.2022 року відповідач подав до суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду іншої справи № 308/1419/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Проте за ухвалою від 31.10.20.23 року судом зазначене клопотання було залишено без розгляду, оскільки як з`ясовано за даними Єдиного державного реєстру судових рішень за ухвалою Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 308/1419/20 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості, тобто були відсутні підстави задля такого зупинення.

За ухвалою від 31.10.2023 року судом також було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки проаналізувавши надані суду відповідачем ОСОБА_3 копії доказів, суд, врахувавши відсутність у матеріалах справи оригіналу протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 20.09.2001 року у кримінальній справі № 6106801 від 01.09.2001 року та ненадання такого на вимогу суду, дійшов висновку про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи у цій справі через недостатність вільних та/або умовно вільних зразків задля порівняння, відсутність оригіналу доказу та порівняльних зразків.

24.05.2023 року відповідач подав до суду письмові пояснення до судових дебатів, за якими також просив суд відмовити у позові повністю.

У судові засіданні сторони та їх представники неодноразово не прибували, подали суду письмові зави про розгляд справи за їх відсутності.

Судове засідання у справі було призначене на 31.10.2023 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 06.11.2023 року.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду доказів, а саме: з копії протоколу допиту свідка від 20.09.2001 року, складеного старшим слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України Бабич В.В., який допитав у якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на запитання слідчого: «Чи брали Ви гроші у борг у ОСОБА_1 якщо так, то коли саме, де, яку суму, на яких умовах, при яких обставинах, з якою метою?» відповів: «Так. Приблизно літом 1999 року я прийшов до ОСОБА_1 додому щоб позичити гроші. Попередньо я з ним домовлявся і він погодився позичити мені гроші. ОСОБА_1 позичив мені 4 000 (чотири тисячі) доларів США, які він мені виніс на подвір`я і передав в руки без яких небудь свідків. ми не писали ніяких розписок один одному. Я позичав гроші щоб розширити пасіку з бджолами. Гроші я позичив у нього без будь яких сплат у вигляді процентів. Я інколи давав йому безкоштовно меду.».

На запитання слідчого: «Чи повернули борг, якщо так, то коли саме, де, при яких обставинах, якщо ні, то чому, чи не виникали з цього приводу конфлікти з потерпілим?», ОСОБА_3 відповів: «Гроші я позичив у ОСОБА_1 на невизначений строк і борг йому не повернув. З цього приводу між нами не було ніяких конфліктів. Між нами була домовленість, що гроші поверну після розширення пасіки бджіл і реалізації меду.».

З наданих доказів також вбачається, що 28.02.2017 року ОСОБА_1 подав до старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області заяву про залучення до провадження як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000373.

За постановою ввід 28.02.2017 року старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Бернара В.В. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000373 та вручено йому відповідну пам`ятку.

З наданого суду протоколу допиту свідка від 09.12.2020 року також вбачається, що слідчий Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції Заіченко О.В. допитала свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого під особистий підпис було попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання) та ст.. 385 КК України (відмова свідка від давання показань), і який по суті поставлених запитань дав наступні показання:

«Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до мене, я був ознайомлений з фотокопією протоколу допиту свідка від 20.09.2001 року, який в мене викликав сумнів, так як там не було моїх підписів на титульній сторінці протоколу тай сам протокол був протоколом допиту свідка прокуратури, згідно змістом якого начебто допитували мене по факту вбивства подружжя ОСОБА_4 , за моїм місцем проживання. Але факти які там викладені та зафіксовані не відповідають дійсності.

У зв`язку з чим хочу повідомити наступне, що такого допиту та самого допиту свідка на протоколі допиту прокуратури в моєму будинку за місцем мого проживання по АДРЕСА_1 , з приводу вбивства сім`ї ОСОБА_4 не було, а були короткі чи то пояснення, чи то допити моєї дружини ОСОБА_6 та мого сина ОСОБА_3 . Після проведення обшуку працівниками міліції за моїм місцем проживання, мені було запропоновано пройти до Ужгородського міськвідділу міліції для дачі пояснень по даному факту, куди мене особисто відвіз мій син ОСОБА_7 . В приміщені міліції по АДРЕСА_2 , я давав пояснення працівникам карного розшуку, де вони мене опитали відносно вбивства сім`ї ОСОБА_4 , питалися в мене де я був в ту ніч, чим займався, куди їздив, а ще більше їх цікавив мій син ОСОБА_7 , де він був та коли прийшов. Мене опитали і це пояснення чи протокол я там підписав, але це були інші бумаги, там були мої підписи на титульній сторінці де я був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих відомостей та відмову давати покази відносно мене та членів моєї сім`ї. А отже ніякого протоколу допиту свідка по факту вбивства сім`ї ОСОБА_4 , за місцем мого проживання я не давав, що може підтвердити жінка та син.

Так у нас в той час був проведений обшук який був для мене великою несподіванкою, так як я не підтримував ніяких відносин з сім`єю ОСОБА_4 , та ніяких з ними справ не вів та не мав. Все стало зрозуміло в відділку міліції де мене працівники міліції, почали питати за мого сина ОСОБА_7 , де він був і що робив в день вбивства, які в нього стосунки були з потерпілими, чи мав з ними сварки або якісь справи, чи позичав гроші у вбитого. На скільки припоминаю вони показували мені блокнот в якому була фамілія похожа на мою та навпроти неї стояла якась цифра. Але ні я, ні моя дружина ніколи не позичали а тим більше брали в борг будь-які гроші в сім`ї ОСОБА_4 , в 1999 році, тим більше таку велику суму, та ще й у валюті, так я в цих роках його навіть не знав, а одже я не міг у нього брати будь які гроші. Будь хто із знайомих сім`ї ОСОБА_4 не може підтвердити що я особисто з ним товаришував чи мав якісь справи чи стосунки а тим більше позичав у нього гроші. А отже вважаю викладені в протоколі факти не правдоподібними, які не мали місце взагалі та водять в оману слідство.

Питання. Чому на вашу думку у вас проводили обшук за місцем проживання по факту вбивства сім`ї ОСОБА_4 ?

Відповідь: Так як мій син з ним товаришував і міг бути причетний до цього вбивства, перевіряли його алібі. На скільки мені відомо, він в ніч вбивства знаходився на роботі, та його алібі повністю підтвердилося, до нього не було ніяких питань так само як і до мене, нас більше по цьому поводу не викликали.

Запитання: Коли ви познайомилися з ОСОБА_1 .?

Відповідь: Точно вже не пам`ятаю, але десь не задовго до вбивства, Я з ним в дружніх стосунках ніколи не був та будь яких справ з ним не мав, його знав мій син ОСОБА_7 , вони на скільки я знаю вмісті займалися боксом в училищі де він працював викладачем, та він підтримував з ним дружні стосунки. Його я бачив декілька раз, коли і як уже не пам`ятаю так як це давно було.

Запитання: Чи позичали ви гроші в ОСОБА_1 в літку 1999 році для розширення пасіки?

Запитання: Я не брав в борг гроші в ОСОБА_1 ні в літку 1999 р, ні влітку 2000, ні влітку 2001 року, ні будь коли пізніше, тим більше для розширення пасіки, так як я в той час працював на каміоні і їздив часто за закордон….».

Інших доказів на підтвердження існування боргу позивачами суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує підписання ним такого протоколу та отримання коштів від ОСОБА_1 у борг.

Протокол допиту свідка від 20.09.2001 року не був наданий на вимогу суду в оригіналі, а також не містить особистого підпису свідка безпосередньо після роз`яснення йому обов`язків і прав свідка, попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і за відмову від дачі показань, ознайомлення із ст. 63 Конституції України та ст. 19 КПК України. Крім того, спростовується протоколом допиту свідка від 09.12.2020 року.

Слід зазначити, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень у аналогічній справі у постанові Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 308/2160/17, винесеній за наслідками розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2017 року, головуючий суддя Данко В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, судом апеляційної інстанції було апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2017 року скасоване. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), мешканця АДРЕСА_4 , частину заборгованості за договором позики в сумі 676 026 грн., яка складається із заборгованості за боргом в розмірі 459 000грн. та 3% річних в розмірі 217 026 грн. В решті заявлених вимог відмовлено.

При цьому апеляційною інстанцією було встановлено наступне.

Допитаний в суді апеляційної інстанції як свідок відповідач ОСОБА_5 суду пояснив, що при допиті його слідчим прокуратури згідно протоколу від 26 вересня 2001 року він себе оговорив щодо отримання від ОСОБА_1 у борг 34 000 доларів США через застосування до нього психологічного та фізичного впливу. Документи, які ним підписні при допитах він не читав, боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 він не мав.

З матеріалів справи, зокрема з матеріалів кримінальної справи № 6106801 вбачається, що 01.09.2001 року, близько 09 год. в туалеті на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 був виявлений труп гр. ОСОБА_1 з двома вогнепальними пораненнями в області голови та одним в області лівого плеча, а приміщенні ванної кімнати даного будинку в непритомному стані з вогнепальним пораненням в області голови було виявлено гр. ОСОБА_8 , яка згодом померла.

Син загиблих ОСОБА_1 28.02.2017 року в рамках даної кримінальної справи визнаний потерпілим. Він та його представник отримали доступ до матеріалів даної справи (а.с. 134, 135).

Під час розслідування вказаної кримінальної справи ОСОБА_5 допитувався органом досудового розслідування, що вбачається з письмових поясненнях та протоколу допиту свідка від 26.09.2001 року (а.с.121-126).

У вказаному протоколі допиту свідка зафіксовано, що ОСОБА_5 визнав той факт, що він неодноразово брав гроші в борг від померлого ОСОБА_1 та на момент допиту боргує йому 34000 доларів США. Вказану суму ОСОБА_5 зобов`язався поступово віддавати офіційному опікуну дітей померлого.

В протоколі допиту зафіксовано факт визнання ОСОБА_5 існування боргу перед ОСОБА_1 в розмірі 34000 доларів США та його зобов`язання повернути такий боргу офіційному опікуну дітей померлого, тобто весь склад боргового зобов`язання. Кожна сторінка даного протоколу допиту підписана ОСОБА_5 , а тому такий слід вважати письмовим доказом.

Колегія суддів відхилила посилання апелянта на невизнання ним таких свідчень, оскільки з протоколу допиту слідує, що ОСОБА_5 було роз`яснено приписи ст. 63 Конституції України про право не свідчити щодо себе. Також ОСОБА_5 був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому вважати недостовірною інформацію відображену в даному протоколі підстав немає.

Також колегія суддів вважала помилковим посилання апелянта на ст. 46 ЦК УРСР, оскільки протокол допиту свідка від 26.09.2001 року не може вважатися показаннями свідка в розумінні ст. 63 ЦПК України (в редакції станом на момент розгляду справи судом першої інстанції), позаяк свідки судом першої інстанції не допитувалися. Даний доказ є саме як письмовий доказ, що підтверджує факт визнання відповідачем існування боргу.

Щодо відсутності вироку по кримінальній справі №6106801, то ця обставина не має жодного правого значення, оскільки предметом розгляду даної цивільної справи не є відшкодування шкоди завданої злочином чи смертю. Тобто таким вироком і не можуть встановлюватися якісь преюдиційні обставини по даній цивільній справі.

Показанням допитаного в суді апеляційної інстанції як свідка відповідача ОСОБА_5 , що при допиті його слідчим прокуратури згідно протоколу від 26 вересня 2001 року він себе оговорив щодо отримання від ОСОБА_1 у борг 34 000 доларів США через застосування до нього психологічного та фізичного впливу, а також, що документів, які ним підписні при допитах він не читав, колегія суддів надала критичну оцінку і не взяла до уваги, оскільки такі жодним чином не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, і фактично є надуманими та намаганням уникнути виконання цивільного зобов`язання та цивільно - правової відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено факт існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 станом на травень 2001 року правовідносин, що випливають з договору позики та невиконання відповідачем станом на день пред`явлення позову (02.03.2017 року) свого зобов`язання за договором позики в розмірі 34000 доларів США.

З витребуваної судом апеляційної інстанції копії спадкової справи №870/2004 року, заведеної за померлим ОСОБА_1 , вбачалося, що спадкоємцями, які прийняли спадщину за померлим ОСОБА_1 , в рівних долях по частці є позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 , а тому до них обох перейшло і право вимоги в рівних частках до ОСОБА_5 про повернення заборгованості. (а.с. 206-221).

Борг за договором позики укладеного між ОСОБА_5 та померлим ОСОБА_1 становить 34000 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.03.2017 року становить 918 000 грн.

Враховуючи, що право вимоги до ОСОБА_5 про повернення заборгованості за договором перейшло до обох спадкоємців в рівних частках, позивач, як один із спадкоємців, має право на стягнення з відповідача частини заборгованості за договором позики в сумі 676 026 грн., яка складається із заборгованості за боргом в розмірі 459 000грн. та 3% річних в розмірі 217026грн. В цій частині позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.

Згідно постанови Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі № 308/2160/17 (провадження 61-9505св19), винесеної за наслідками розгляду у порядку спрощеного позовного провадження справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, за якою було касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання скасовано і ухвалене в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання відмовлено. В решті постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишено без змін.

При цьому Верховним Судом було встановлено наступне.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Проаналізувавши надані позивачем письмові докази, зокрема протокол допиту свідка від 26 вересня 2001 року, згідно з яким ОСОБА_5 визнав, що взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмір 34 000 доларів США, та надавши їм належну правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про укладення між батьком позивача та відповідачем договору позики, та виникнення у нього заборгованості за вказаним договором, у зв`язку з його невиконанням.

Крім того суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що ОСОБА_5 перед початком допиту було роз`яснено приписи статті 63 Конституції України, згідно з якою особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, тому відображена у протоколі інформація є достовірною.

Як зазначено у ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням зазначених положень ЦПК України суд вважає встановленими обставини, які були встановлені вищезазначеними рішенням апеляційної та касаційної інстанції щодо позивачів та їх батька, а також спадкування після нього, у аналогічній справі, які не спростовані та не оспорюються відповідачем.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у справі № 761/29966/16-ц (провадження № 61-5327св19) у постанові від 18.12.2019 року, п. 46 48, на яку посилається відповідач в обґрунтування відзиву на позов, преюдиція це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Положеннями частини другої статті 54 ЦПК України встановлено, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Відповідно до приписів ст. 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Договір позики на суму понад п`ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі (ст. 375 ЦК УРСР).

Згідно з ч.1 ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Статтею 46 ЦК УРСР передбачено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Із даних норм слідує, що саме по собі недодержання письмової форми при укладенні договору позики не тягне за собою недійсність такої угоди. Сама по собі відсутність розписки не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Сторони можуть підтверджувати факт існування боргових зобов`язань будь-якими іншими доказам, крім показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачами суду не доведено належними та допустимими доказами факт існування між їх батьком ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 станом на літо 1999 року правовідносин, що випливають з договору позики на суму 4 000 доларів США, оскільки протокол допиту свідка від 20.09.2001 року не був наданий на вимогу суду в оригіналі, а також не містить особистого підпису свідка ОСОБА_3 безпосередньо після попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і за відмову від дачі показань, а також повністю спростовується протоколом допиту свідка від 09.12.2020 року, тому слід відмовити у задоволенні позову повністю.

Слід також зазначити, що оскільки судом не було встановлене порушене право позивачів, суд не вбачає правових підстав задля з`ясування цього питання та застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, як того просить відповідач.

Питання щодо розподіл витрат із сплати судового збору судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від його сплати у порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви першого позивача ОСОБА_1 та другого позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 06.11.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова