Справа № 314/2509/23
Провадження № 2/314/719/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2509/23 за позовною заявою Вільнянської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди. Позов обгрунтовано тим, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.02.2020 у цивільній справі № 314/4666/19 позов ОСОБА_3 до Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності задоволено повністю. Вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на торгівельний павільйон літ. «А» по АДРЕСА_1 . Під час звернення відповідача до Вільнянської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі з`ясовано, що прийняття рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Міською радою рішень щодо присвоєння поштової адреси торгівельному павільйону, належного ОСОБА_3 не приймалось, адресу об`єкту присвоєно самовільно. Торгівельний павільйон ОСОБА_3 є самочинним будівництвом, збудованим без належного дозволу та затвердженого проекту, без дотримання будівельних норм і правил, без введення його в експлуатацію. Позивач стверджує, що самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки, яка належить до комунальної власності Вільнянської міської територіальної громади є грубим порушенням прав та інтересів Вільнянської міської ради та просить усунути перешкоди щодо користування земельною ділянкою Вільнянської міської територіальної громади, що розташована під торгівельним павільйоном ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , шляхом знесення побудованої відповідачем будівлі (споруди), зобов`язання ОСОБА_3 знести самовільно зведену споруду (торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 ), а також зобов`язання ОСОБА_3 після знесення побудованої споруди привести земельну ділянку у попередній стан.

Ухвалою суду від 17.07.2023 відкрито провадження у вказаній у цивільній справі у порядку загального позовного провадження.

04.08.2023 до канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов відзив, у якому не погоджуючись із позовними вимогами, ОСОБА_3 вказує на неодноразові звернення до Вільнянської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0212 га за адресою: АДРЕСА_1 , для наступної передачі в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для розташування торгівельного павільйону). Зазначає, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.02.2020 у цивільній справі № 314/4666/19 позов ОСОБА_3 до Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності задоволено повністю. Вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на торгівельний павільйон літ. «А» по АДРЕСА_1 . 25.06.2020 за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером № 215 зареєстровано право власності на торгівельний павільйон літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач стверджує, що 25.01.2021 він звернувся до Вільнянської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0212 га за адресою: АДРЕСА_1 , для наступної передачі в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для розташування торгівельного павільйону) строком на 5 років. До заяви ним було додано копію витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 214286083 від 30.06.2020, технічного паспорту ПП «Вільнянське БТІ».

Рішенням № 7 від 30.06.2022 Вільнянської міської ради на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/3797/21 від 20.10.2021, відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0212 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 280/4394/22, позовні вимоги ОСОБА_4 до Вільнянської міської ради задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Вільнянської міської ради № 7 від 30.06.2022. Зобов`язано Вільнянську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0212 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для розташування торгівельного павільйону). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.03.2023 апеляційну скаргу Вільнянської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 280/4394/22 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідач вважає, що законно набув права власності на об`єкт нежитлової нерухомості-торгівельний павільйон літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , рішення яке б скасовувало реєстрацію права власності на торгівельний павільйон не існує. Так як у позивача відсутні докази незаконного розміщення торгівельного павільйону на земельній ділянці площею 0,0212 га за адресою: АДРЕСА_1 , вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та її звільнення від незаконної забудови є незаконними. Просив відмовити Вільнянській міській раді Запорізької області у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд, дійшов таких висновків.

У матеріалах справи міститься:

-лист міського голови № 02-02-12/168 від 28.02.2019, адресований ОСОБА_3 про демонтаж тимчасової споруди;

-лист Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.03.2019 № 8-0.4-409/90-19 щодо видачі наказу про проведення перевірки, адресований виконавчому комітету Вільнянської міської ради Запорізької області;

-лист міського голови від 20.05.2019 № 02-02-09/54 про демонтаж тимчасової споруди, адресований ОСОБА_3 ;

-лист міського голови від 20.05.2019 № 02-02-12/384, адресований державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_3 ;

-лист міського голови від 07.10.2019 № 02-02-12/757, адресований Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_3 із вимогою про вжиття відповідних заходів;

-лист Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 25.10.2019 № 18-8-0.4-1324/90-19, яким виконавчий комітет Вільнянської міської ради зобов`язано здійснити топографо-геодезичну зйомку та надати технічний звіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), документацію містобудування;

-витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 214286083 від 30.06.2020, згідно якого ОСОБА_3 є власником 1/1 частки торгівельного павільйону літ. «А» загальною площею 46,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-витяг на заяву ОСОБА_3 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 22.05.2023, згідно якого земельна ділянка із кадастровим номером :11:001:0030 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0212 га.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.02.2020 у цивільній справі № 314/4666/19, позов ОСОБА_3 до Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності задоволено повністю. Вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на торгівельний павільйон літ. «А» по АДРЕСА_1 .

Рішенням двадцять восьмої сесії восьмого скликання Вільнянської міської ради Запорізької області від 30.06.2022 № 7 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 від 25.01.2021 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для розташування торгівельного павільйону)», відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0212 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Юридичний відділ виконавчого комітету Вільнянської міської ради зобов`язано вжити заходи щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0212 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити її від незаконної забудови.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 280/4394/22, позовні вимоги ОСОБА_4 до Вільнянської міської ради задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Вільнянської міської ради № 7 від 30.06.2022. Зобов`язано Вільнянську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0212 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для розташування торгівельного павільйону). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.03.2023 апеляційну скаргу Вільнянської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 280/4394/22 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

До матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень (ст. ст. 142-145 Конституції України).

За приписами ч. ч. 1-5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду 30.09.2022 № 201/2471/20 зазначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. ст. 391, 396 ЦК України. У ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що:

-рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства;

-рішення суду, як правомірна приватно-правова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства;

-при існуванні самочинного будівництва власник земельної ділянки може вимагати не надання права на знесення самочинного будівництва на підставі судового рішення, а, зокрема, зобов`язання порушника знести самостійно самочинне будівництво або за його рахунок, чи визнання за власником земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване;

-при існуванні самочинного будівництва метою власника земельної ділянки є захист права власності на земельну ділянку, а не набуття на підставі рішення суду права на знесення. Тому вимога про надання права на знесення не є належним способом захисту права.

Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об`єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст. ст. 16, 17 Закону, громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим, суд враховує позицію Верховного суду від 17.04.2017 у справі № 354/612/13-ц, згідно якої, у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч. 1 ст. 376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт:

1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту ст. 376 ЦК в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 цього кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria) (№ 46577/15) від 21.04.2016 підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ст. 376 ЦК України, змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, у тому числі й звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

За таких обставин, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, суд дійшов беззаперечного висвновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Вільнянської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, приведення земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 10.10.2023.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

10.10.2023