УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м.Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

24 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою суду від 06 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання.

22 червня 2023 року до суду надійшов додаток до позовної заяви, клопотання про витребування доказів та заява про виклик свідків.

29 червня 2023 року до суду надійшла заява позивача про виклик свідка.

11 липня 2023 року до суду надійшло клопотання позивача про доручення доказів та заява про виклик свідків.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті.

09 серпня 2023 року до суду надійшло клопотання відповідача про доручення доказів по справі.

Після дачі пояснень сторони в судове засідання повторно не з`явились.

Суд вирішуючи дану справу, враховує, що позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Кібальник В.П., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, для участі у розгляді справи в судові засідання, призначені на 06 листопада, 20 листопада та 01 грудня 2023 року, не з`явилась, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали.

На підставі ч.ч. 1-3 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Пунктом 3 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що залишення позову без розгляду є обов`язком суду за наявності одночасно сукупності наступних умов та підстав: 1.Позивач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи; 2.Позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або не з`явився в судове засідання один раз, однак не повідомив суд про причини своєї неявки; 3.Позивач не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності; 4.Нез`явлення позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи, а відповідно і вирішенню спору.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Закріплене п.1 ст.6 Конвенції право стосується не лише позивачів, які вправі самостійно розпоряджатися наданими їм законом процесуальними правами, але й і відповідачів, які змушені витрачати свій час та кошти для захисту проти вимог позивача у суді.

Гарантуючи баланс прав сторін законодавець у п.3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачив обов`язок суду постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а нез`явлення позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 -69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Разом з тим, здійснюючи правосуддя суд повинен дотримуватись справедливого балансу між правами та інтересами усіх учасників процесу.

Водночас, згідно з п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Суд не вбачає поважних причин неявки позивача та його представника у судові засідання.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи та її вирішення за відсутності позивача та його представника, судом встановлено, що заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавалося.

При цьому також суд враховує складність справи, стадію розгляду, добросовісність дій позивача, який повторно, втретє не з`явився за викликом суду, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Суд позбавлений можливості у відсутності позивача визначити обставини, які були викладені у його заяві, провести дослідження доказів, у тому числі провести допит свідків позивача, вказаних ним у його заявах, дослідити інші докази, про які заявлено клопотання, а тому нез`явлення цієї сторони в судове засідання об`єктивно перешкоджає розгляду справи та її вирішенню, оскільки за таких умов, суд позбавлений можливості надати оцінку доводам позивача, які викладені ним у позовній заяві, а також доказам, якими він їх обґрунтовує.

Отже, в даній справі судом встановлено наявність сукупності усіх чотирьох обов`язкових умов та підстав, визначених ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, за яких суд повинен постановити ухвалу у справі про залишення заяви без розгляду.

При цьому у відповідності до ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Вказаною нормою законодавець передбачив додаткові гарантії особі щодо можливості реалізації її права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, ч.9 ст.158, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: Олександр ЛЯЩЕНКО