Справа № 591/8257/21
Провадження № 2/591/858/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гончаренко Т.С.,

представника позивача-відповідача Ющенка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/8257/21 за позовом

Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що відповідач не виконує своє зобов?язання за договором про споживчий кредит №1730-0148 від 04.09.2020. Внаслідок цього виникла заборгованість, яка станом на 26.10.2021 становить 62 580,89 грн., у тому числі 57730,23 грн. заборгованість за основним боргом, 8850,66 грн. заборгованість за відсотками. Просить стягнути вказану суму.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подано позов до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг, який ухвалою суду від 02.08.2022 об?єднано у одне провадження із даним. Позов мотивований тим, що на виконання умов укладеного кредитного договору ОСОБА_1 сплачено за періодичними платежами 27006,27 грн., однак позивач не володіє інформацією, за якими цільовими призначеннями зараховані грошові кошти та чи зараховані ці кошти в рахунок погашення споживчого кредиту.

При узгодженні та підписанні договору ОСОБА_1 не був наданий на ознайомлення примірник договору, умови обумовлювалися усною співбесідою. Текст договору та паспорт споживчого кредиту ускладнені до прочитання внаслідок занадто дрібного шрифта.

Банківська установа не довела всіх істотних умов договору.

Пунктом 10.1.2 договору передбачено застосування строку позовної давності тривалістю 30 років. У позивача при зверненні до банку було волевиявлення на укладення договірних відносин в межах загальних строків позовної давності. Така зміна умов позовної давності не відповідала та не відповідає волевиявленню позивача, а тому наведене положення договору є недійсним в силу відсутності волевиявлення з боку позичальника.

За пунктом 2.4.1 договору позичальник зобов?язаний сплачувати фіксовану процентну ставку на рівні 56% річних. Прострочення виконання зобов?язання позичальником не допущено. За яким цільовим призначенням зараховані сплачені кошти в сумі 27006,27 грн. та чи зараховані вони на погашення кредиту позивач не знає.

Відповідно до положень пунктів 3.1.1.1 та 3.1.1.2 договору банк надає кредит протягом одного банківського дня з моменту сплати комісійної винагороди за надання кредиту в сумі 3 000 грн. Банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з рахунку позичальника, для чого позичальник зобов?язаний забезпечити наявність на поточному рахунку достатньої суми коштів.

Пунктом 3.2.2.1 визначено умови, за яких банк має право відмовитися від надання кредиту.

За умовами пункту 3.3.1 договору всі платежі здійснюються шляхом списання банком у договірному порядку коштів з поточного рахунку.

Пунктом 3.5.1 позичальник доручає банку проводити договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника, зокрема, коштів що підлягають сплаті позичальником на користь барку в дату повернення кредиту, його частини, сплати іншіх платежів (п. 3.5.1.1 договору).

Положення договору в частині сплати комісійної винагороди, оформлення документів суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак, є підставою для визнання цих пунктів недійсними. Є доцільним зобов?язати банк здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши вже сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредиту та погашення процентів.

Не є справедливими також умови договору, визначені пунктами 3.6.1 та 3.6.2, які стосуються права банку та надання позичальником доручення на списання з відкритих у банку рахунків позичальника у будь-якій валюті коштів, необхідних для здійснення платежів за договором.

Пунктом 8.3 передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу. За наявності несправедливих умов про стягнення комісійної винагороди за обслуговування кредиту є незаконними умови договору про застосування штрафних санкцій по спірним питанням.

Пунктами 3.10.1, 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 договору передбачено зміну терміну остаточного повернення кредиту та визначення терміну таким, що настав у випадку виникнення визначених відкладальних обставин. Позичальник не допускав порушень за кредитними зобов?язаннями, повідомлень від банку про порушення з боку позичальника на адресу позичальника не надходило. Положення щодо зміни умов зобов?язання є надто односторонніми та несправедливими стосовно позичальника.

Зазначає, що за договором не настав термін виконання грошового зобов?язання у повному обсязі, тому підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості відсутні.

Всупереч положень ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець не звертався до споживача щодо затримки виконання зобов?язання із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення.

Пунктом 5.3.9 договору передбачено повідомлення у письмовій формі до моменту укладення договору орієнтовну реальну процентну ставку. Такого повідомлення позичальник не отримував.

Із розміщеними на веб-сторінці банку умовами договору комплексного банківського облуговування позичальник не був ознайомлений, договір комплексного банківського облуговування не укладав та не підписував, заяву про приєднання не підписував. Позивачем не доведено, що саме ці умови діяли на час укладання договору.

Невід?ємною частиною договору є додаток 1, якого додатком до позову не надано.

Також представник ОСОБА_1 зазначив, що ним не визнається позовна вимога банку про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не нараховуються. Одночасне застосування ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 625 ЦК України неможливе.

Положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання їх недійсними.

Просить: визнати недійсним з моменту укладення та підпису договір про споживчий кредит від 04.09.2020 р. № 1730-0148, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10018/0148 філії Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої сторони в частині:

- розділу 10 «Дія договору та позовна давність» за змістом п.10.1.2 про те, що до договору про споживчий кредит до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконання цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується трок позовної давності тривалістю у 30 років;

- розділу 3 «Порядок виконання договору» за змістом підпункту 3.1.1.1 п.3.1 щодо сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 3000 грн. 00коп. протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору; підпункту 3.1.1.2 п.3.1 щодо договірного списання банком комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту, для чого позичальник зобов`язаний забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, достатньої для списання комісійної винагороди ; усвідомлення та погодження позичальника з тим, що комісійна винагорода буде списана з поточного рахунку в тому числі за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту, у зв`язку з чим сума коштів (в тому числі отриманих у вигляді кредиту), що буде доступна йому для використання на поточному рахунку після списання комісійної винагороди зменшиться на розмір комісійної винагороди банку ; п.1 підпункту 3.2.2.1 п.3.2 про право банку відмовитися від надання позичальнику передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі не виконання позичальником будь-якої з умов надання кредиту, передбачених підпунктом 3.1.1 договору; підпункту 3.3.1 п.3.3 про право банку списання в договірному порядку коштів з поточного рахунку позичальника комісійної винагороди за обслуговування договору про споживчий кредит; підпункту 3.5.1.1 п.3.5 про те, що позичальник доручає банку проводити договірне списання коштів з його поточного рахунку, а саме: коштів, в розмірі, визначеному відповідно до а.а.2.4, 3.1.1.1 та 3.3.3 цього договору, що підлягають сплаті позичальником на користь банку за цим договором в дату повернення кредиту, його частини та сплати інших платежів згідно з Графіком платежів та/або умов договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредиту;

- розділу 3 «Порядок виконання договору» за змістом підпункту 3.6.1 п.3.6 про право банку здійснювати договірне списання з рахунків позичальника у будь-якій валюті, відкритих в АТ «Ощадбанк», коштів необхідних для здійснення будь-яких платежів, належних до сплати позичальником за цим договором, в тому числі в рахунок погашення порушення зобов`язання з метою виконання зобов`язання за цим договором, а також здійснення будь-яких інших платежів за цим договором, та у разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку в розмірі, необхідному для сплати позичальником платежів на користь банку за договором про споживчий кредит;

- розділу 3 «Порядок виконання договору» за змістом підпункту 3.6.2 п.3.6 про право банку договірного списання коштів в будь-яких валютах з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ «Ощадбанк» (додаток № 2), та доручення банку здійснити від свого імені (тобто імені клієнта ОСОБА_1 ) продаж списаних коштів в іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку України за курсом продажу в гривнях «за курсом уповноваженого банку», що визначається Банком;

- розділу 8 «Відповідальність сторін» за змістом пункту 8.3 про зобов`язання позичальника за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню та/або сплати суми комісійної винагороди, сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу;

- підрозділу 3.10. «Зміна терміну остаточного повернення Кредиту у зв`язку з настанням відкладальних обставин» розділу з «Порядок виконання договору» за змістом підпунктів 3.10.1, 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 про зміну умов зобов`язань за кредитним договором по терміну остаточного повернення кредиту у зв`язку з настанням вказаних в пункті 3.10.2 договору обставин з дати виникнення будь-якої з вказаних в цьому пункті Договору відкладальних обставин, із зобов`язанням позичальника повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом та інші визначені цим договором платежі не пізніше наступного робочого дня після настання будь-якої з наступних відкладальних обставин, а саме : п.п.3.10.2.1 спливу строку, відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем (позичальником) умов договору про споживчий кредит у разі, якщо банк вимагає повернення кредиту, здійснення платежів, строк сплати яких не настав, та п.п.3.10.2.2 прострочення виконання зобов`язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів;

Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості (платежів) за договором про споживчий кредит з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредиту, в тому числі комісійної винагороди, та погашення процентів, переплачених процентів за користування кредитом в рахунок погашення основного боргу за договором про споживчий кредит.

Також ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до всіх (будь-яких) вимог банку.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 банк зазначив, що договір був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких застережень. Після односторонньої відмови позивача від виконання умов договору, у зв?язку з чим утворилась заборгованість, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Договір не містить положення про направлення досудового повідомлення (вимоги) у випадку наявності заборгованості. Договір передбачає автоматичне відкликання кредиту на 59 день невиконання боржником своїх зобов?язань. Договір укладений читабельним шрифтом та його примірник надавався ОСОБА_1 разом з усіма додатками, про що свідчить його власний підпис. Щодо збільшених строків позовної давності зазначив, що сторони досягли згоди по цьму положенню договору і воно відповідає вимогам статті 6 і ч. 1 статті 259 ЦК України. У пунктах 12.6, 5.3.3 договору ОСОБА_1 підтвердив, що договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що банк надав йому усю інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

З положеннями договору про сплату комісії позичальник був ознайомлений. Посилаючись на положеня ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» зазначає, що споживач не зобов?язаний сплачувати кредитодавцю платежі, що не вказані в договорі. Положення щодо сплати комісії міститься у кредитному договорі. Норма п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», на яку посилається представник позичальника, відсутня у законі.

Зазначає, що відсутні підстави визнавати окремі пункти кредитного договору недійсними. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 22.11.2021 відкрито спрощене провадження у справі. 23.12.2021 у зв?язку із зайнятістю головуючого судді у розгляду іншої справи судове засідання не відбулось. 26.01.2022 у зв?язку з клопотанням відповідача судове засідання відкладено. 15.02.2022 відкладено розгляд справи у зв?язку із зайнятістю головуючого судді у розгляді іншої справи. З 24.02.2022 справа була знята з розгляду на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми №5 від 24.02.2022 у зв?язку із запровадженням воєнного стану. 06.05.2022 справу призначено до розгляду на 14.06.2022. Ухвалою суду від 14.06.2022 залишено без розгляду відзив відповідача на позовну заяву , відкладено розгляд справи у зв?язку з неявкою відповідача. 12.07.2022 відкладено суове засідання у зв?язку із клопотанням представника відповідача. 02.08.2022 ухвалою суду об?єднано у одне провадження позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг. Призначено підготовче засідання. 17.08.2022 підготовче засідання відкладено у зв?язку з клопотанням відповідача.

20.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до банку із позовом про захист прав споживача, який ухвалою суду від 02.08.2022 об?єднаний у одне провадження з первісним позовом. 17.08.2022 за клопотанням представника відповідача відкладено підготовче засідання. 31.08.2022 оголошено перерву у судовому засіданні у зв?язку із закінченням процесуального часу. 15.09.2022 відкладено підготовче засідання за клопотанням представника позивача. 25.10.2022 відкладено підготовче засідання за клопотанням представника відповідача. Ухвалами суду від 25.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-позивача про закриття провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

12.12.2022 у зв?язку із відсутністю електроенергії у приміщенні суду відкладено розгляд справи.

У судовому засіданні представник позивача-відповідача позовні вимоги підтримав із зазначених у позові підстав. Заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, зазначених у відзиві.

У судове засідання відповідач-позивач та його представник не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його та ОСОБА_1 відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає. У задоволенні зустрічного позову також слід відмовити.

Судом встановлено, що 04.09.2020 між сторонами у справі укладено договір про споживчий кредит №1730-0148, відповідно до умов якого банк зобов?язується надати позичальнику кредит в сумі 60 000 грн. на строк 60 місяців із терміном остаточного повернення не пізніше 03.09.2025, якщо інший строк або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.4.1 передбачена плата за користування кредитом (проценти) в розмірі 56% річних, зазначена ставка є фіксованою та її розмір не може бути збільшений без письмової згоди позичальника (п. 2.4.1.1).

Пунктом 3.1.1.1 передбачено сплату позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 3000 грн. 00коп. протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору.

Пунктом 3.1.1.2 передачено, що банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту, для чого позичальник зобов`язаний забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, достатньої для списання комісійної винагороди. Позичальник усвідомлює та погоджується з тим, що комісійна винагорода буде списана з поточного рахунку в тому числі за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту, у зв`язку з чим сума коштів (в тому числі отриманих у вигляді кредиту), що буде доступна йому для використання на поточному рахунку після списання комісійної винагороди зменшиться на розмір комісійної винагороди банку

Пунктом 1 підпункту 3.2.2.1 п.3.2 передбачено про право банку відмовитися від надання позичальнику передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі не виконання позичальником будь-якої з умов надання кредиту, передбачених підпунктом 3.1.1 договору

Підпунктом 3.3.1 п.3.3 передбачено, що усі платежі за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій тощо) здійснюються шляхом списання Банком у договірному порядку коштів з поточного рахунку.

Пунктом 3.3.3 договору передбачено, що позичальник зобов?язується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 2993,97 грн. шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до черговості, визначеної договором. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 04.10.2020, в подальшому не пізніше 4 числа кожного місяця.

Підпунктом 3.5.1.1 п.3.5 передбачено, що позичальник доручає банку проводити договірне списання коштів з його поточного рахунку, а саме: коштів, в розмірі, визначеному відповідно до п.п.2.4, 3.1.1.1 та 3.3.3 цього договору, що підлягають сплаті позичальником на користь банку за цим договором в дату повернення кредиту, його частини та сплати інших платежів згідно з Графіком платежів та/або умов договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредиту;

Підпунктом 3.6.1 пункту 3.6 договору передбачено право банку з метою виконання зобов?язання за цим догвором, а також здійснення будь-яких інших платежів за цим договором, та у разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку в розмірі, необхідному для сплати позичальником платежів на користь банку за цим договором, здійснювати договірне списання з рахунків позичальника у будь-якій валюті, як відкритих на дату укладенання цього договору так і тих, що будуть відкриті протягом строку дії цього договору в АТ «Ощадбанк», коштів необхідних для здійснення будь-яких платежів, належних до сплати позичальником за цим договором, в тому числі в рахунок погашення порушеного зобов`язання. Таке договірне списання може здійснюватися банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів, починаючи з останнього дня (включно) строку виконання відповідних зообов?язань позичальника за цим договором (у тому числі щодо сплати зобов?язання) до повного виконання щобов?язання.

Відповідно до підпункту 3.6.2 п.3.6 у разі відсутності або нещдостатності у позичальника коштів у національній валюті для виконання зобов?язань за цим договором, позичальник, надаючи банку право договірного списання коштів в будь-яких валютах з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ «Ощадбанк» також доручає банку здійснити від свого імені продаж списаних коштів в іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку України за курсом продажу в гривнях «за курсом уповноваженого банку», що визначається Банком.

Пунктом 3.10. договору врегульовано зміну терміну остаточного повернення Кредиту у зв`язку з настанням відкладальних обставин».

Підпунктом 3.10.1 передбачено, що сторони, керуючись статтями 212,611 ЦК України, домовились про зміну умов зобо?язання за цим договором, а саме зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв?язку з настанням вказаних в пункті 3.10.2 договору обставин (порушення зобов?язань з боку позичальника за цим договором) (відкладальні обставини).

Відповідно до підпункту 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 договору термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати виникнення будь-якої з вказаних у цьому пункті Договору відкладальних обставин, і позичальник зобов?язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом та інші визначені цим договором платежі не пізніще наступного робочого дня після настання будь-якої з наступних відкладальних обставин, а саме:

3.10.2.1 спливу строку, відведеного законодавством України для усуннення порушення споживачем (Позичальником) умов договору про споживчй кредит у разі, якщо банк вимагає повернення кредиту, здійснення платежів, строк сплати яких не настав.

3.10.2.2 прострочення виконання зобов?язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів.

Пунктом 3.11.1 визначено застереження, що підставою для визначення суми і підстав для повернення кредиту або будь-якої неповерненої позичальниом частини кредиту служать виписки з рахунків, відкритих у банку для обліку заборгованості позичальника за цим договором по основній сумі боргу за кредитом, нарахованих процентах та інших платежах.

Відповідно до пункту 8.3 за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню та/або сплати суми комісійної винагороди, сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу.

Відповідно до п.10.1.2 до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконання цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується трок позовної давності тривалістю у 30 років.

Договір підписаний представником банка та ОСОБА_1 . У ньому також зазначено та підтверджено підписом ОСОБА_1 , що позичальник отримав оригінальний примірник цього договору разом зі всіма додатками після його підписання і до початку надання фінансових послуг за ним (а.с. 6-16 т. 1).

Також сторонами договору підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначено основні умови кредитування? зокрема, суму кредиту (60 000 грн.), строк кредитування (60 міс)., процентна ставка та її тип, комісійна винагорода за надання кредиту 5% від суми кредиту, що дорівнює 3 000 грн. сплачується одноразово, орієнтовна вартість кредиту, реальна процентна ставка 108,10% річних. Вказана інформація надана 02.09.2020 (а.с. 18-19 т. 1).

Сторонами договору також складено та підписано графік платежів станом на 02.09.2020 та таблицю лбчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 20-21 т. 1, а.с. 73 т. 2).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 26.10.2021 розмір заборгованості становить 63 753,30 грн., у тому числі 54 730,23 грн. заборгованість за основним кредитом, 7850,66 грн. проценти за користування кредитом, 234,75 грн. - 3% річниз ща несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 696,42 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 167,33 грн. втрати від інфляціях за несвоєчасне погашення процентів за користувнаня кредитом (а.с. 22-24 т. 1).

Як вбачається з наданого розрахунку та виписки з карткового рахунку позичальником частково здійснювалася оплата за наданий кредит, у тому числі 01.10.2021, 01.11.2021, 01.12.2021 ОСОБА_1 сплачувалось по 3 000 грн. (а.с. 143-148 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення сторонами кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника) 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит ; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Відносно вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним положень договору з підстав його нечитабельності та неотримання ним примірника договору, суд зазначає таке.

Частиною 7 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено вимоги щодо доступності для споживача тексту договору для ознайомлення, зокрема, передбачено викладення договору та паспорту споживчого кредиту шрифтом одного розміру і типу та у одному форматі друку. Крім того, передбачено право споживача на отримання зазначеної у договорі інформації на належний йому електронний носій інформації або електронною поштою.

Судом встановлено, що оскаржуваний договір оформлений шрифтом, який не ускладнює його прочитання, власним підписом у примірнику договору позичальник підтвердив отримання його примірника, жодних зауважень з приводу неможливості ознайомлення з його змістом під час укладання договору у позичальника не виникло, тому ці вимоги суд вважає необгрунтованими.

Відносно вимог про визнання недійсними положень пункту 10.1.2 договору з підстав несправедливого збільшення строків позовної давності до 30 років суд зазначає, що частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що під час підписання договору про споживчий кредит позичальник був ознайомлений з його змістом та у суду відсутні докази надання зауважень щодо положень про збільшення строків позовної давності. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов; позивач на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору, тому підстави для визнання недійсними положень пункту 10.1.2 договору відсутні.

Доводи ОСОБА_1 , що про збільшений строк позовної давності він не знав не є підставою для визнання цих положень договору недійсними. Законом прямо передбачено право сторін договору збільшувати за домовленістю строк позовної давності. Власним підписом на договорі позичальник підтвердив, що він ознайомлений та згодний із цими умовами

Відносно вимог про визнання недійсними пункту 3.1.1.1 та 3.1.1.2 договору щодо сплати позичальнком комісійної винагороди за надання кредиту та договірного списання зазначеної винагороди ьанком, а також вимог щодо визнання недійсними п. 1 п.п. 3.2.2.1 п. 3.2 щодо права банку відмовитися від надання кредиту у випадку невиконання пункту 3.1.1 договору, підпункту 3.3.1 пункту 3.3. про право банку на списання комісійної винагороди та підпункту 3.5.1.1 про доручення банку проводити договірне списання комісії суд зазначає таке.

Обгрунтовуючи дану вимогу, позивач посилається на положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», разом із цим, станом на час укладення спірного договору та час розгляду справи стаття 11 закону не містить частини 4, яка містила заборону кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону та передбачала, що умова договору про надання спожичого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону є нікчемною.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Судом встановлено, що передбачена договором комісійна винагорода за надання кредиту включена до сукупної вартості кредиту, зміна якої не передбачена умовами договору та додатками до нього, а, отже, не суперечить вимогам законодавства. Натомість, несправедливими умовами за положеннями Закону вважається можливість зміни плати за обслуговування кредиту.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законодавство, чинне на час укладення договору не містило положень щодо заборони сплати споживачем комісійної винагороди за надання кредиту. Зазначена комісія передбачена умовами договору, на які погодився позичальник, укладаючи його, а відтак, вимоги про визнання недійсними окремих положень договору з підстав невідповідності його ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню також і вимоги щодо визнання недійсними положень договору про право банку відмовитися від виконання договору у випадку невиконання позичальником пункту 3.1.1 договору та щодо права банку проводити списання коштів з підстав, зазначених вище. Інших підстав для визнання недійсними цих положень договору позичальником у позові не наведено.

Відносно вимог щодо визнання недійсними положень підпунктів 3.6.1 та 3.6.2 договору щодо права банку здійснювати договірне списання з рахунків позичальника, у тому числі валютних, коштів у рахунок погашення договору, а також вимог про визнання недійсним положення пункту 8.3 договору щодо сплати у випадку порушення зобов?яфзання позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше 15% суми простроченого платежу суд зазначає таке. Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позовна заява не містить обгрунтування, з яких підстав ОСОБА_1 вважає ці умови договору несправедливими або з яких підстав зазначені положення договору повинні бути визнані недійсними. Суд був позбавлений можливості з?ясувати це питання у судовому засіданні у відповідача-позивача за зустрічним позовом або його представника, оскільки у судові засідання зазначені особи не з?являлись та від представника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Прямої заборони на здійснення списання позичальником заборгованості у визначеному цими положеннями договору порядку та на нарахування пені у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов?язання чинне законодавство не містить. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та його представником не доведено та не надано належних доказів щодо недійсності цих положень договору про споживчий кредит.

Відносно вимог щодо визнання недійсними положень п.п. 3.10.1, 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 у частині зміну умов зобов?язань за кредитним договором суд зазначає таке.

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає обов?язок сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У зустрічній позовній заяві представник позивача вказує, що дані положення є занадто односторонніми з боку банку на користь банківської установи та несправедливими стосовно позичальника, також зазначає, що ніяких порушень за кредитними зобов?язаннями позичальник не вчиняв.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Наведеною нормою передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту у випадку затрикання виконання зобов?язання. Положення оскаржуваного договору у частині пунктів 3.10.1, 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 не суперечать вимогам закону. Підстав, з яких позичальник вважає їх несправедливими, позичальник не зазначив, а суд не встановив.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов; ОСОБА_2 на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував їх; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит був виданий, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. За таких обставин, вимоги про визнання недійсними положень кредитного договору задоволенню не підлягають.

Відносно вимог первічного позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

В обгрунтування позовних вимог щодо стягнення заборгованості банк посилається на те, що відповідач прострочив виконання зобов?язання на строк більше ніж 58 днів, що відповідно до положень пункту 3.10.2.2 договору є підставою для визнання терміну остаточного повернення кредути за договором таким, що настав.

Оскільки наданий позичальнику кредит є споживчим, обов`язковою умовою стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виплати якого не настав, з урахуванням вимог наведеної вище норми, є збіг 30 календарних днів після отримання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів.

Ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове погашення заборгованості позичальнику не направлялась. Надана банком інформація щодо направлення смс-повідомлень (а.с. 170-171 т. 2) не містить відомостей про вимогу погасити увесь розмір заборгованості, визнання зобов?язання таким, строк сплати якого настав та повного номера телефону особи, якій відправлялось повідомлення. Доводи представника банку про те, що відсутня необхідність направлення вимоги про сплату боргу, оскільки за положеннями договору строк сплати зобов?язання є таким, що настав після спливу 58 днів прострочення виконання, не відповідають вимогам закону.

Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення з позичальника усієї суми заборгованості, не виконавши вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Таким чином, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

У зв?язку із відмовою у задоволенні первісного і зустрічного позовів понесені сторонами витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 63 753,50 грн. за кредитним договором №1730-0148 від 04.09.2020 відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання недійснимипунктів 10.1.2, 3.1.1.1, 3.1.1.2, п. 1 п.п. 3.2.2.1, п.п. 3.3.1, П.П. 3.5.1.1., п.п. 3.6.1, 3.6.2, 8.3, 3.41.1, 3.10.2, 3.10.2.1, 3.10.2.2 договору №1730-0148 від 04.09.2020 про споживчий кредит, зобов?язання вчинити дії, відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 23.01.2023.

Суддя О.О. Ніколаєнко