ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» травня 2023 року

м. Харків

справа № 639/7677/21

провадження № 22ц/818/751/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», представник відповідача - Медвідь О. І.,

треті особи - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовна заява мотивована тим, що 14 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , з подальшим наїздом на неї автомобілем марки «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди триває.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його мати ОСОБА_5 від отриманих травм померла на місці події. Він як син загиблої зазнав моральної шкоди, у зв`язку з чим у нього виникло право на її відшкодування за рахунок Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», яким станом на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 .

Вказав, що його представник 03 квітня 2020 року повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. 26 квітня 2020 року звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Однак, листом № 4129/12цв від 14 травня 2021 року відповідач зазначив, що за відсутності у страховика документів та інформації про набрання рішенням суду у кримінальній справі, в якій розглядається дорожньо-транспортна пригода законної сили, строк для прийняття рішення за даною подією ще не настав.

Зазначив, що він має право на отримання відшкодування в розмірі 16 540,00 грн виходячи з того, що у загиблої було троє дітей: він, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076,00 грн. Тобто частка, яка припадає на кожну особу, становить 16 692,00 грн.

10 листопада 2021 року ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього сина загиблої - ОСОБА_7 пред`явлено позов до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю матері на суму 166 920,00 грн, з яких 16 692,00 грн відшкодування моральної шкоди - частки, що належить сину ОСОБА_7 , та 150 228,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітнього сина загиблої. Ліміт відповідальності Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих відповідно до полісу № АМ8588924 становить 200 000,00 грн. Отже, враховуючи заявлену суму позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_8 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», а саме 166 920, 00 грн. до суми ліміту відповідальності страхової компанії залишається 33 080,00 грн. Таким чином, до стягнення на його користь належить частина - 16 540,00 грн.

Також зазначив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які він очікує понести, становить 4 000,00 грн.

Просив стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на його користь 16 540,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, та 4 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на його користь суму завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 8 346,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн; стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - змінити в частині судових витрат, зокрема, зменшивши розмір стягнених витрат на професійну правничу допомогу шляхом врахування співмірності таких витрат та розподілу судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог; судові витрати, пов`язані з отриманням Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» професійної правничої допомоги в апеляційному провадженні стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розподілі судових витрат на правничу допомогу не врахував їх пропорційність, співмірність зі складністю справи, обсягом наданих послуг і ціною позову. Вважав, що їх розмір в 4 000,00 грн не відповідає критерію реальності та розумності. Представником позивача не надано документів, які б підтверджували прийняття обсягу наданих адвокатом послуг та погодження понесення витрат на правову допомогу у визначеному розмірі. В наданому розрахунку містяться витрати часу на копіювання та надсилання позовної заяви, вибір стратегії по веденню справи в комплексі з іншими в розмірі 2 годин. Не зазначено, скільки фактично витрачено часу по кожному виду послуг окремо. Відсутній погодинний розрахунок кожного виду послуги та його вартості.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги, що не були задоволені судом першої інстанції, - задовольнити у повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку, що розмір відшкодування має ділитися навпіл між двома винуватцями дорожньо-транспортної пригоди, адже ці особи, які спільно завдали шкоди, є солідарними боржниками, та він має право вибору, до кого саме з них звертатися з вимогами про відшкодування шкоди.

27 квітня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача електронною поштою надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він просив судове рішення змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу шляхом врахування співмірності таких витрат та розподілу судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо апеляційної скарги позивача вважав, що доводи апеляційної скарги є такими, що суперечать нормам закону та не підлягають задоволенню. Зазначив, що посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 195/646/19 та від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц є хибними, оскільки в цих постановах мова йде про те, що цивільно - правова відповідальність водіїв застрахована в одній і тій самій страховій компанії. В нашому випадку цивільно - правова відповідальність застрахована в різних страхових компаніях, тому позиція суду першої інстанції щодо відсутності солідарного стягнення з однієї страхової компанії є правильною. Вказав, що на це вказує і пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, правильним є висновок суду щодо часткового стягнення зі страхової компанії суми моральної шкоди, а не в повному розмірі.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо страхового відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо страхового відшкодування моральної шкоди мотивовано тим, що учасниками дорожньо-транспортної пригоди було двоє осіб, цивільно-правова відповідальність яких застрахована у різних страхових компаніях. Отже, розмір страхового відшкодування підлягає розподілу порівну. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому ним обсязі в розмірі 4 000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , з подальшим наїздом на неї автомобілем марки «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Від отриманих травм ОСОБА_5 померла на місці, що підтверджується висновком експерта № 10-12/2576-ДМ/19, висновком експерта № 08-40/153/2020, свідоцтвом про смерть (а. с. 14-19, 21-33, 34 том 1).

З висновку експерта № 08-40/153/2020 вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок комплексу внутрішніх тілесних ушкоджень, який утворився від послідовних наїздів двох транспортних засобів. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволити розмежувати всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_5 , як такі, що утворилися саме внаслідок наїзду автомобілю «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , та другого автомобілю «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , комісією експертів не встановлено (а. с. 39 том 1).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди розпочато досудове розслідування, яке триває (а. с. 13 том 1).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Публічним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» за полісом № АО6260729 (а. с. 163 том 1).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» за полісом № АМ8588924 (а. с. 48, 102 том 1).

03 квітня 2020 року адвокат Мелех Д.О. повідомив Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 11 том 1).

26 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 16 540,00 грн (а. с. 12 том 1).

14 травня 2020 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надав адвокату Мелеху Д.О. відповідь, з якої вбачається, що для здійснення виплати необхідно надання документів щодо родинного зв`язку та перебування на утриманні померлої, а також щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 108 том 1).

29 липня 2020 року адвокат Мелех Д.О. направив на адресу страхової компанії лист-відповідь Управління патрульної поліції у Львівській області від 08 травня 2020 року, довідку про дорожньо-транспортну пригоду, а 05 жовтня 2020 року - копію витягу з ЄРДР та копію висновку експерта стосовно ОСОБА_5 (а. с. 109-113 том 1).

14 травня 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надав адвокату Мелеху Д.О. відповідь, з якої вбачається, що за відсутності в страховика документів та інформації про набрання рішенням суду у кримінальній справі, в якій розглядається дорожньо-транспортна пригода законної сили, строк для прийняття рішення за подією ще не настав (а. с. 120 том 1).

ОСОБА_5 була матір`ю трьох синів: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а. с. 40-43 том 1).

Батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , померли (а. с. 35, 36, 37 том 1).

ОСОБА_5 з 28 серпня 1987 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_12 , який розірвано 26 червня 1996 року (а. с. 38-39 том 1).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземни, транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом № 1961-IV порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Згідно зі статтею 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом № 1961-IV на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними.

Такі ж висновки викладено і у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 477/875/19, провадження № 61-4213св20.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобіля «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , та «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 ) завдано шкоди іншій особі - пішоходу ОСОБА_5 , а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

При цьому, розмежувати, які саме з тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 спричинені автомобілем «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , та які - автомобілем «BMW 320»", державний номер НОМЕР_2 , і які з них стали безпосередньою причиною її смерті за висновком експертизи не вдалося. Вироку суду щодо події дорожньо-транспортної пригоди не постановлено.

Володільці джерел підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед позивачем як сином загиблої. У такому випадку він має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. та в солідарному порядку з огляду на положення частини першої статті 1190 ЦК України.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 199/1100/19, (провадження № 61-20924св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 195/646/19, (провадження № 61-23294св19).

Скориставшись своїм правом вибору ОСОБА_1 пред`явив вимоги саме до відповідача, так як він застрахував цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, транспортного засобу «ВMW 320і».

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача як страховика цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , підлягає стягненню лише половина страхового відшкодування, що належне ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю матері.

Виходячи з розміру суми страхового відшкодування моральної шкоди, передбаченого законом (4173,00*12 = 50 076,00), кількості осіб, які мають на нього право (троє), та заявлених ОСОБА_1 позовних вимог (16 540,00 грн), його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою відповідно до статті 376 ЦПК України для скасування судового рішення. У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про їх задоволення та стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 540,00 грн.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу представника позивача на те, що страхова компанія за наявності страхування іншого учасника дорожньо- транспортної пригоди в іншій страховій компанії не повинна в повному обсязі сплачувати страхове відшкодування є помилковими, оскільки, по - перше, це не суперечить вимогам чинного законодавства, про що зазначено вище, по - друге, ліміт страхового відшкодування дозволяє стягнути саме таку суму, яку просив позивач, по - третє, позивач має право вибору між страховими компаніями, по - четверте, у страховій компанії, яка сплатила суму страхового відшкодування, існує право зворотної вимоги як до іншої страхової компанії, так і до інших власників (володільців) у відповідній частці. Неправильне трактування чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в частині оскарження рішення суду щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 під час розгляду справи представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Автопоміч» Стефківський В.І. на підставі ордеру № 1107651 від 11 листопада 2021 року та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 квітня 2020 року (а. с. 51, 52, 53 том 1).

Додатком від 17 жовтня 2021 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 квітня 2020 року передбачено, що плата за надані Адвокатським об`єднанням послуги на виконання договору про надання правової допомоги становить 2 000,00 грн за одну годину роботи; клієнт здійснює оплату за надану професійну правничу допомогу (правову) протягом трьох місяців після вступу рішення суду в законну силу (а. с. 54 том 1).

З детального розрахунку робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 08 листопада 2021 року вбачається, що Адвокатське об`єднання «Автопоміч» надало ОСОБА_1 правничу (правову) допомогу, обумовлену договором щодо захисту інтересів ОСОБА_1 шляхом підготовки та подання позовної заяви до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у наступному обсязі: правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі протягом 0,5 годин вартістю 1000,00 грн, опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики протягом 0,5 годин вартістю 1000,00 грн, написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в тому числі сторонам) протягом години вартістю 2000,00 грн. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 2 години, вартість - 4000,00 грн (а. с. 55 том 1).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Як встановлено судом, надання позивачу адвокатом Стефківським В.І. правничої допомоги у зазначеному в детальному розрахунку робіт (наданих послуг) обсязі дійсно підтверджується матеріалами справи.

Доводи Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» щодо того, що розмір судових витрат не співмірний зі складністю справи, обсягом наданих послуг і ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та у суду були підстави для їх зменшення, не можуть бути взяті до уваги, адже клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Розмір судових витрат у 4 000,00 грн відповідає складності справи та обсягу виконаної роботи, підстав вважати його завищеним немає. Загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Посилання Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на те, що представником позивача не надано документів, які б підтверджували прийняття обсягу наданих адвокатом послуг та погодження понесення витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн, спростовуються наявним у матеріалах справи детальним розрахунком робіт (наданих послуг) та додатком до договору про надання правової допомоги, яким узгоджено вартість однієї години роботи адвоката. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Твердження відповідача щодо того, що в наданому розрахунку адвокат включив також витрати часу на копіювання та надсилання позовної заяви, вибір стратегії по веденню справи в комплексі з іншими в розмірі 2 годин, та не зазначено, скільки фактично витрачено часу по кожному виду послуг окремо; відсутній погодинний розрахунок кожного виду послуги та його вартості, не спростовують факт надання позивачу відповідних послуг з правничої допомоги. Вартість складання позовної заяви разом з копіюванням та надсиланням її до суду визначена у розмірі 2 000,00 грн, що відповідає складності справи та обсягу виконаної роботи. На інші послуги, а саме: правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі, а також опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії і аналіз судової практики витрачено по 0,5 години, що також співмірно складності справи для адвоката, предмету позову та обсягу наданих послуг.

Посилання відповідача на те, що, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за надання правничої допомоги суд першої інстанції не врахував, що вимоги позивача задоволені частково, судова колегія не бере до уваги, оскільки, як вже було зазначено вище, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, рішення суду в частині стягнення судового збору також слід скасувати та стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 908,00 грн та апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн, а всього 2270,00 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 16 540,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою.

Рішення суду в частині стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судового збору в розмірі 454,00 грн - скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь держави судовий збір в розмірі 2270,00 грн за подання позову та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 травня 2023 року.