Справа № 462/6109/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цімура Я.В. звернувся до суду із позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ., у якому просить розірвати договір купівлі-продажу 210 піноблоків 600/300/300, укладений 19.07.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на користь позивача сплачені грошові кошти за товар у розмірі 36360,90 грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 180000,00 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2022 р. позивач зробила замовлення на придбання блоків для будівництва у відповідача. 20.07.2022 року позивач оплатила 23919,00 грн. завдатку. 03.08.2022 року відповідач повідомив про виконання замовлення, після чого позивач здійснила доплату у розмірі 12441,90 грн. Однак, при перевірці замовлення з`ясувалось, що блоки неналежної якості, а тому позивач відмовилась від отримання таких та просила відповідача повернути їй сплачені грошові кошти. Відповідач погоджувався повернути гроші, проте постійно відкладав термін повернення. 20.10.2022 року позивач направила відповідачу письмову претензію, проте відповіді не отримала. Відтак, вважає, що відповідачем порушено зобов`язання, оскільки товар має істотний недолік, який робить неможливим його використання в цілому. Крім цього, позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичних, душевних та психологічних стражданнях та оцінює таку у розмірі 18000 грн. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2022 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.02.2023 року строк розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін продовжено на термін не більше тридцяти днів з дня отримання судом відомостей щодо вручення поштового відправлення відповідачу.

У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, інших заяв по суті справи, поважних причин такого не повідомив.

Судом вжито заходів щодо забезпечення дотримання прав відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом та двічі скеровано копію позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі на адресу відповідача, однак конверт повернуто відділенням пошти суду за закінченням терміну зберігання.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами /стаття 629 ЦК України/.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами 1, 2 ст. 673 ЦК України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Згідно статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві.

Згідно ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2)безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Судом встановлено, що 19 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо замовлення товару.

19.07.2022 року позивач отримала у додатку свого телефону повідомлення від ОСОБА_2 , у якому відповідач вказав, що вартість замовлення від 19.07.2022 року, а саме: піноблоків 600/300/300 210 шт. з безкоштовною доставкою у с. Суховоля загалом становить 34020 грн., аванс 70% - 23800 грн. та надав номер картки для перерахування грошових коштів: НОМЕР_1 ./а.с.7 зворотна сторона/

20.07.2022 року позивач оплатила аванс у розмірі 23800 грн. /23919 грн. -119.00 грн. комісії/ /а.с.8/

03.08.2022 року на банківську картку НОМЕР_1 ОСОБА_1 сплатила ще 12380 грн. /12441,90 грн. -61,90 грн. комісії/ /а.с.9/

Як вбачається із матеріалів справи та таке не спростовано відповідачем, при отриманні замовлення позивач виявила, що товар неналежної якості та відмовилась від замовлення, а також просила повернути гроші, що підтверджується скріншотами з екрану мобільного телефону, а також листом на електронну адресу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області./а.с. 9- зворотна сторона, 10/

Відповідач не подав суду відзив, інших заяв по суті, у яких заперечив проти позовних вимог, як і не надав доказів на спростування вказаних позивачем обставин.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконання про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору та стягнення сплачених грошових коштів.

Водночас, при зверненні до суду із позовом позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, сплачені за товар у розмірі 36360,90 грн., які позивачем розраховані із врахуванням комісії банку.

Проте, як встановлено судом загальна вартість замовлення /піноблоки 600/300/300 (210 шт)/ складає 34020 грн. /а.с.7 зворотна сторона/

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що стягненню підлягає сума, розмір якої було узгоджено сторонами при укладенні договору /погодженні замовлення/.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку інших осіб завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При визначені розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода.

Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із змісту позовної заяви на виконання п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України вказано, що попередній розрахунок судових витрат складає 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Однак, до матеріалів справи не подано опису та акта виконаних робіт, квитанції про оплату 15000 грн. витрат на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення витрат на оплату послуг адвоката.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, із відповідача слід стягнути користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1149 грн. 03 коп. на користь держави.

Керуючись ст. 11, 23, 509, 626, 629, 651, 655 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-268, 274, 275, 279, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів - задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу 210 піноблоків 600/300/300, укладений 19.07.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /адреса: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 / сплачені грошові кошти за товар у розмірі 34 020 /тридцять чотири тисячі двадцять/ гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /адреса: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 / в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 /чотири тисячі/ гривень.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /адреса: АДРЕСА_1 / на користь держави судовий збір в розмірі 1149 /одна тисяча сто сорок дев`ять/ гривень 03 копійки.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 24 березня 2023 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.