Справа № 548/1752/23
Провадження №2/548/472/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.10.2023 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - Коновод О. В.
за участю : секретаря судового засідання - Листопад В.Л., Манжос Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
Стислий виклад позиції заявника
До Хорольського районного суду Полтавської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Полтава в перинатальному центрі «ПОКЛ ім. М.В. Скліфософського» громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народила дитину ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Після виписки з перинатального центру ОСОБА_2 разом з новонародженою дитиною було влаштовано до дитячого відділення Хорольської міської лікарні.
20.02.2023 року ОСОБА_2 написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я про що було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я.
Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 21.02.2023 року №54 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_1 » було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 21.02.2023 №55 «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_1 в будинок дитини» малолітнього ОСОБА_1 , 2023 р.н., було влаштовано в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на 6 місяців.

ОСОБА_2 , 1990 р.н., рішенням Хорольського районного суду від 03.08.2022 року №548/748/22 була позбавлена батьківських прав по відношенню до старшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, відносно неї відкрито кримінальну справу за злочинне недбальство стосовно ОСОБА_3 , 2020 р.н., та злісне невиконання батьківських обов`язків по відношенню до нього.

ОСОБА_2 має ще двох дітей ОСОБА_4 , 2012 р.н., та ОСОБА_5 , 2014 р.н., які проживають в Рівненській області, по відношенню до яких вона також позбавлена батьківських прав.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцем із соціальної роботи, ОСОБА_2 , курить, вживає спиртні напої, бродяжить, ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками по односельчанах, не вміє планувати свій бюджет, малограмотна, часто має неохайний вигляд.

З того моменту, як ОСОБА_2 залишила свого сина ОСОБА_1 , вона не проживає з колишнім співмешканцем та не має постійного місця проживання, ніде не працює, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя.

Відповідно до інформації від 11.07.2023 №565, наданої КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», ОСОБА_2 з моменту влаштування дитини в інтернатний заклад жодного разу дитину не відвідувала, не телефонувала, станом здоров`я та розвитком дитини не цікавилася.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злісно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини.

14.07.2023 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради на якому була присутня ОСОБА_2 , мати малолітнього ОСОБА_1 , 2023 р.н., яка не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

Заяви та клопотання.

25.10.2023 року представником третьої особи: Служби у справах дітей Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області подано клопотання, про розгляд справи у їх відсутності. При прийнятті рішення просить врахувати інтереси дітей та не заперечують проти задоволення позову.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2023 справу передано на розгляд на судді Коновод О.В.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 01.08.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Пояснення в судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила та не просила розглянути справу в її відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Судом на підставі частини другої статті 247Цивільного процесуальногокодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

26.01.2023 року в м. Полтава в перинатальному центрі «ПОКЛ ім. М.В. Скліфософського» громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народила дитину ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Після виписки з перинатального центру ОСОБА_2 разом з новонародженою дитиною було влаштовано до дитячого відділення Хорольської міської лікарні.

20.02.2023 року ОСОБА_2 написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я про що було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я.

Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 21.02.2023 року №54 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_1 » було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 21.02.2023 №55 «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_1 в будинок дитини» малолітнього ОСОБА_1 , 2023 р.н., було влаштовано в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на 6 місяців.

ОСОБА_2 , 1990 р.н., рішенням Хорольського районного суду від 03.08.2022 року №548/748/22 була позбавлена батьківських прав по відношенню до старшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, відносно неї відкрито кримінальну справу за злочинне недбальство стосовно ОСОБА_3 , 2020 р.н., та злісне невиконання батьківських обов`язків по відношенню до нього.

ОСОБА_2 має ще двох дітей ОСОБА_4 , 2012 р.н., та ОСОБА_5 , 2014 р.н., які проживають в Рівненській області, по відношенню до яких вона також позбавлена батьківських прав.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцем із соціальної роботи, ОСОБА_2 , курить, вживає спиртні напої, бродяжить, ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками по односельчанах, не вміє планувати свій бюджет, малограмотна, часто має неохайний вигляд.

З того моменту, як ОСОБА_2 залишила свого сина ОСОБА_1 , вона не проживає з колишнім співмешканцем та не має постійного місця проживання, ніде не працює, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя.

Відповідно до інформації від 11.07.2023 №565, наданої КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», ОСОБА_2 з моменту влаштування дитини в інтернатний заклад жодного разу дитину не відвідувала, не телефонувала, станом здоров`я та розвитком дитини не цікавилася.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злісно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини.

14.07.2023 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради на якому була присутня ОСОБА_2 , мати малолітнього ОСОБА_1 , 2023 р.н., яка не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

Оцінка Суду.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стосовно вирішення питання позбавлення батьківських прав судом враховано наступне.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст..9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, 16.07.2015 року).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, 07.12.2006 року).

Відповідно до ст..18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст..155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

ЄСПЛ в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. ЄСПЛ у рішенні у справі «Савіни проти України» наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 вказаної Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормамиСімейного кодексу України(даліСК) (статті 164-167) і відповідач не заперечував проти позбавлення батьківських прав.

Зокрема, відповідно достатті 164СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачка життям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положеньстатей 164-167 СКє підставою для позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад, коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається з часу розлучення відповідачки з дитиною минув майже рік, відповідачка протягом тривалого часу не виявила бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із дитиною. Навіть в період знаходження даної справи в провадженні суду відповідачка жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні нею своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачка, відносини, які склались між нею і дитиною не зміняться в бік розлучення її з дитиною, які разом не проживають протягом тривалого часу.

Навпаки, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.

Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своїми дітьми.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір"ю та дитиною.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченомуСК(стаття 169).

В даних правовідносинах судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».

Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу як висловити свою думку, так і змінити своє відношення до виховання дітей.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вирішення питання стягнення аліментів судом враховано наступне.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Крім того, водночас, згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину та відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд вважає, що достатнім розміром стягуваних аліментів в інтересах дитини буде розмір 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1ст. 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166, 180,181,183,184, 191 Сімейного кодексу України,- суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( , адреса знаходження: м. Хорол, вул. 1 Травня, буд. 4, Лубенського району Полтавської області) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: с. Ялосовецьке Лубенського району Полтавської області), за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( адреса знаходження : вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів , - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати дитину органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області для подальшого її влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки с. Ялосовецьке Лубенського району Полтавської області на користь тих установ чи громадян, на чиєму утриманні буде знаходитися дитини до її повноліття або до усиновлення на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 28.07.2023 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки с. Ялосовецьке Лубенського району Полтавської області на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за аліментами за один місяць та в частині відібрання дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2023 року.

Суддя : О.В. Коновод