Провадження № 2/752/2559/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2008 року перебував з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Вказав, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами був розірваний. Донька проживає разом з позивачем. ОСОБА_1 здійснює опіку над донькою, доглядає її, піклується про її стан здоров`я, організував належні житлові умови для нормального розвитку та зростання дитини.

Зазначає, що визначення місця проживання дитини з позивачем не позбавляє права відповідачки відвідувати дитину, спілкуватися і доглядати за нею.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 15 вересня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

У підготовчому засіданні 12 січня 2023 року відповідачка ОСОБА_2 подала клопотання про визнання позову.

Позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Судом вирішено питання про залучення до участі у справі як третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою від 12 січня 2023 року підготовче провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 29).

У березні 2023 року Голосіївська районна державна адміністрація надіслала до суду висновок органу опіки і піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей та сімї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як вбачаєтсья з матеріалів справи, сторони у справі сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.2009 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 10).

15.02.2021 року Голосіївським районним судом міста Києва № 752/18296/20 було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 . Рішення набуло законної сили 28.05.2021 року(а.с.11-13)

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами те, що після припинення спільного проживання сторін, дитина ОСОБА_3 , 2009 р.н. залишилась з батьком і проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження житлово-комунальних умов від 21.02.2023 року позивачем для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Батько задовольняє базові та психоемоційні потреби малолітньої в повній мірі. Він здатен виконувати батьківські обов`язки. Малолітня ОСОБА_3 забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання.

Дитина навчається дистанційно в 8-му класі Кострижівського поопрного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кострижівської селищної ради, що підтвердив довідкою.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Працює в військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія і має стабільний дохід.

Дитина ОСОБА_3 , даючи письмові пояснення, виявила бажання проживати з батьком.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, про що вона зазначила у заяві до суду.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини № 100-3028 від 22.03.2023 року орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц .

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Як встановлено в ході судового розгляду жодного рішення з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 між сторонами не приймалось, угода між батьками щодо цього не укладалась.

На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини, - місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити з її батьком - позивачем у справі.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дитини, а також те, що стороною відповідача не заперечувалась можливість визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком, оскільки це відповідає її інтересам та не порушує права сторін на їх участь у вихованні доньки.

З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 992 грн (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Г.Плахотнюк