Номер провадження: 22-ц/813/4302/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2022 року, ухвалене судом у складі судді Васильків О.В.,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцький Борис Валерійович,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 947/31/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

23 листопада 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області постановив ухвалу про накладення заборони на право розпоряджання (відчуження) майном - 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

23 листопада 2021 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 нерухоме майно: 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач важає, договір дарування від 23.11.2021 року недійсним, оскільки вчинений з метою зменшення майна боржника та приховування його від звернення стягнення кредитора.

Позивач просила суд визнати недійсним договір дарування серії та номер 1767 щодо нерухомого майна: 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Вініцьким Борисом Валерійовичем. Скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61785356 від 23.11.2021 року. Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності до ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень суду

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 21 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав недійсним договір дарування серії та номер 1767 щодо нерухомого майна: 561/1000 частини квартири квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Вініцьким Борисом Валерійовичем. Скасував рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцького Бориса Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61785356 від 23.11.2021 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здійснений відповідачем ОСОБА_3 правочин щодо відчуження належної їй на праві власності частки квартири під час розгляду Овідіопольським районним судом Одеської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 має ознаки фраудаторності, тобто спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредитора. Суд першої інстанції взяв до уваги те, що відчуження 561/1000 частин спірної квартири вчинено відповідачем ОСОБА_3 в день постановлення Овідіопольським районним судом Одеської області ухвали про забезпечення позову, якою накладено заборону на право розпорядження (відчуження) вищезазначеним майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 обізнана про наявність судової справи № 947/31/20, в межах якої Овідіопольским районним судом Одеської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, позивач не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 приймала участь під час розгляду справи № 947/31/20. Також відповідач зазначила, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року по справі № 947/31/20 про забезпечення позову надіслано судом до реєстру 26.11.2021 року, зареєстровано 29.11.2021 року, та оприлюднено 30.11.2021 року, тобто через 7 днів після укладення договору дарування.

Скаржник зазначила, що володіє іншим майном, яким може забезпечитись позов, разом з тим відсутні докази того, що ОСОБА_3 має заборгованість перед ОСОБА_5 .

Доводом апеляційної скарги також є те, що у провадженні Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.12.2021 року, однак вказана обставина проігнорована судом першої інстанції.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву від ОСОБА_2 не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_6 отримав 13.02.2023 року, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву в частині доводів про відсутність заборгованості скаржника зазначила, що вказане спростовуєтьсярішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року та обставиною отримання 17.05.2016 року ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 261000 грн, внесених на дипозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області ОСОБА_1 . Відповідач зазначила, що з метою повернення безпідставно отриманих ОСОБА_3 грошових коштів, ОСОБА_1 звернулась до суду (справа № 947/31/20). Також ОСОБА_1 посилається на те, що вартість майна яке належить на праві власності ОСОБА_3 не покриває розміру позовних вимог за позовом у справі № 947/31/20. На думку позивача, скаржник робить все можливе для уникнення стягнення боргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2023 року приватному нотаріусу Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцькому Борису Валерійовичу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду пояснень на апеляційну скаргу, проте пояснень не надходило.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги доставлена до особистого кабінету Електронного суду ОСОБА_7 28.01.2023 року та 20.01.2023 року відповідно, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

отримав 28.01.2023 року в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_3 її представник ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватний нотаріус в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом отримання судової повістки 28.03.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник скаржника ОСОБА_4 повістку отримав в особистому кабінеті Електронного судуд 16.03.2023 року, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом отримання судової повістки 05.04.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, та відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Від приватного нотаріуса Вініцького Б.В. надійшла заява в якій останній просив розгляд справи, призначеної на 24.04.2023 року, провести без його участі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 , яка приймала участь у судовому засіданні вважала, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 , який примав участь в судовому засіданні, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визання недійним договору дарування суд першої інстанції виходив з того, що здійснений відповідачем ОСОБА_3 правочин щодо відчуження належної їй на праві власності частки квартири під час розгляду Овідіопольським районним судом Одеської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 має ознаки фраудаторності, тобто спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредитора. Суд першої інстанції також взяв до уваги те, що відчуження 561/1000 частин спірної квартири вчинено відповідачем ОСОБА_3 в день постановлення Овідіопольським районним судом Одеської області ухвали про забезпечення позову, якою накладено заборону на право розпорядження (відчуження) вищезазначеним майном.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується у ст.3 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Верховним судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 зроблено висновок, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилався на те, що на час укладення договору дарування 561/1000 частки квартири АДРЕСА_1 в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 947/31/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів; ухвалою суду від 23.11.2021 року накладено заборону на право розпоряджання (відчуження) майном 561/1000 частини вказаної квартири, що належить ОСОБА_3 ; наявність спору у справі № 1512/2-158/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про визнання удаваним договору дарування 561/1000 частини кварири, яка перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді.

Відчуження ОСОБА_3 вказаної частки квартири спрямоване на уникнення виконання своїх грошових зобов`язань у розмірі 452157,73 грн з метою приховання її від звернення стягнення ОСОБА_1 як кредитора в даних правовідносинах, що виражається в неможливості виконання рішення суду. Інтерес позивача полягає в поверненні частки квартири у власність відповідача ОСОБА_14 , оскільки від цього залежить подальша можливість примусового виконання рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2020 року до ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 , яка просить прийняти міри до ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які шляхом обману, зловживаючи її довірою, заволоділи частиною квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року (ЖЕО № 5304 від 26.03.2020 року). За вказаним зверненням 26.03.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Номер кримінального провадження: 0000336.

03.12.2021 року до ЧЧ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від представника ОСОБА_1 , адвоката Боличевського Сергія Петровича про те, що невстановлена особа вчинила незаконні дії щодо майна, а саме частки квартири АДРЕСА_1 , на яке накладено арешт. ЖЄО № 20013. Номер кримінального провадження: 80001143.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2016 року у справі №1512/2-158/11 визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири; визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини вказаної квартири, укладений 19.08.2009 року між вказаними сторонами та переведено права та обов`язки покупця 561/1000 частин цієї квартири на ОСОБА_1 і визнано за нею право власності на вказану частку квартири; видано ОСОБА_10 з депозитного рахунку територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти в сумі 261000 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 07.07.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, є власником 439/1000 частин квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 561/1000 квартири АДРЕСА_1 станом на 23.11.2021 року на праві власності належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 23.09.2021 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2021року № 286286733.

Судом встановлено, що 23.11.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 561/1000 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 53,1 кв.м. Загальна площа квартири АДРЕСА_4 71,7 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Вініцьким Б.В..

У провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 947/31/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року у справі № 947/31/20 заяву ОСОБА_16 про забезпечення позову задоволено та накладено заборону на право розпоряджання (відчуження) майном 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 06.04.2023 року ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року залишена без змін.

30.11.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Панфіловою О.І., юридичного департаменту Одеської міської ради прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме відмовлено у державній реєстрації обтяження, заборона на нерухоме майно на 561/1000 частин квартири з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_2 , за суб`єктом: Овідіопольський районний суд Одеської області, з тих підстав, що згідно відомостями Державного реєстру речових прав, отриманими під час розгляду заяви, право власності на 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою, відмінною від ОСОБА_3 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 29.11.2021 року 561/1000 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 . Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 1767, виданий 23.11.2021 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Вініцький Б.В.

Верховним Судом у постанові від 05.07.2018 року у справі № 922/2878/17 викладено висновок про те, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Сукупність наведених обставин доводить той факт, що ОСОБА_14 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора, оскільки відчуження належної їй частки квартири шляхом вчинення безоплатного договору дарування відбулося після виникнення заборгованості перед позивачем та відкриття провадження у справі 947/31/20, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що здійснений ОСОБА_14 правочин має ознаки фраудаторності, тобто направлений на зменшення свого майна з метою приховання його від звернення стягнення кредитора.

Доводи апеляційної скраги про те, що ОСОБА_14 не була обізнана про наявність судової справи № 947/31/20, в межах якої Овідіопольським районним судом Одеської області постановлено ухвалу про забезпечення позову не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідачки ОСОБА_14 . В надавався відзив на позовну заяву, в якому на обставини зазначені в апеляційній скарзі, представник не посилався.

Тому, враховуючи викладені обставини, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.04.2023 року, яка занесенна до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи додані до відзиву на апеляційну скаргу ксерокопії рекомендованих повідомленнь про вручення поштового відправлення.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 746) по справі № 947/31/20 Овідіопольським районним судом Одеської області на адресу ОСОБА_3 направлялась кореспонденція, яка отримана останньою 17.06.2020 року; у повідомленні зазначена дата вручення та міститься підпис працівника поштового зв`язку, який вніс такі відомості.

Це повідомлення про вручення не має позначки «Судова повістка» або «вручити особисто», а тому наявності особистого підпису із зазначенням прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення воно не вимагало.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

ОСОБА_3 не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні кореспонденції.

Отже, на час укладення договору дарування частки квартири, ОСОБА_3 знала, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває справа № 947/31/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 має будь-яку заборгованість перед ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються викладеними обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 має на праві власності інше майно, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить 2/3 квартири АДРЕСА_5 , яка складається з: 1/3 частини квартири за договором купівлі-продажу № 10726 від 28.12.2006, реєстраційний номер майна: 15796705, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Л.А. Рєка та 1/3 частини квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії та номеру 1-545, видане 23.09.2021року.

Форма власності квартири АДРЕСА_5 - спільна часткова.

Оскільки ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у вказаній квартирі, яка є її житлом та належить на праві спільної часткової власності, вказане спростовує довід про наявність іншого житла за рахунок якого можна безперешкодно виконати рішення суду та такий довід не спростовує фраудоторності оспрюваного правочину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року оскаржується в Одеському апеляційному суді не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 06.04.2023 року ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2021 року залишена без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова