Справа №705/1087/20
4-с/705/4/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Кравченко Марини Василівни,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування зазначивши наступне.

19.05.2021 державний виконавець Кравченко М.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 65480922 по виконавчому листу № 705/1087/21 2/705/1194/21 про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 320400,00 грн. заподіяних збитків і одночасно винесла постанову про арешт рухомого і нерухомого майна.

Вважає, що згідно норм арешт застосовується для збереження майна і передачу стягувачу та включає поетапну процедуру встановлення відсутності майна, неможливості стягнення, виявлення різних видів майна, перевірки правового і технічного стану, опис, арешт і зняття арешту, що не було виконано і безконтрольно в склад арештованого майна включено майно, яке не підлягає стягненню та спільне майно з іншими особами, межі яких не установлені в натурі.

Додаткове стягнення було передбачено 16.06.2021 за рахунок його пенсії, що виключає подвійне стягнення з іншого майна і потребує зняття арешту. Але ОСОБА_3 , в інтересах агентури Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана, відмовляється вчинити добровільно вчинити необхідні виконавчі дії і порушує вимоги ст.ст. 13, 59 Закону України «Про виконавче провадження», чим наносить шкоду його майновим правам.

Просить суд визнати дії державного виконавця Кравченко М.В. про незняття арешту з майна ОСОБА_1 у ВП № 65480922 від 19.05.2021 незаконними.

Повідомити відповідно до закону державний орган про скоєння незаконної дії ОСОБА_3 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, раніше подав на адресу суду заяву, у якій просив суд проводити розгляд скарги у його відсутність.

Державний виконавець Кравченко М.В. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направлено відзив, у якому заперечують проти обставин, викладених у скарзі, посилаючись на наступне.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у старшого державного виконавця Кравченко М.В. перебуває виконавче провадження № 65480922 з примусового виконання виконавчого листа № 701/1087/21 виданого 18.05.2021 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків в сумі 320400,00 грн.

19.05.2021 року у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65480922. Для реалізації вимог ст. 10 цього Закону, державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з якою за боржником зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 1/6 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2021 року з метою забезпечення виконання виконавчого документу винесено постанову про арешт майна боржника та зареєстровані обтяження № 42023390 в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. Копія постанови про арешт майна боржника направлена сторонам виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна державним виконавцем застосовується для забезпечення реального виконання рішення і накладається шляхом винесення постанови про арешт або про опис майна боржника. Постанови про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Крім того, обов`язки виконавця у виконавчому провадженні, передбачені ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно відповіді на запит державного виконавця до Пенсійного Фонду України встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію.

Згідно відповіді на запит державного виконавця до МВС України встановлено, що транспортні засоби за боржником ОСОБА_1 не зареєстровані. Згідно відповіді на запит державного виконавця до ДФС України встановлено, що інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.

16.06.2021 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. Копію постанови за вих. № 18800-4 направлено до Відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій ГУПФУ в Черкаській області для виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 01.06.2021 року ухвалено відкрити касаційне провадження у справі № 705/1087/20, витребувати із Уманського міськрайонного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 17.02.2021 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 27.04.2021 року задовольнити, зупинити виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 17.02.2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

30.06.2021 року враховуючи ухвалу Верховного Суду від 01.06.2021 року та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Вимогою державного виконавця, направленою для виконання до Відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Черкаській області зупинено проведення стягнення з пенсії боржника.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 24.06.2022 року у справі № 705/656/22 по розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову Уманського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Умані) про арешт майна, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Станом 02.09.2022 року борг боржником не сплачено.

Крім того, скаржником не доведено, що внаслідок рішення державного виконавця він не отримав доходи, які б міг одержати, а держава не може виконувати обов`язки, покладені на її громадян щодо виконання ними грошових зобов`язань перед іншими громадянами України. У зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання законодавством передбачено порядок примусового виконання судового рішення.

Також вважають, що скаржником не доведено, що внаслідок дій або бездіяльності державного виконавця йому завдано моральну шкоду та причинно-наслідковий зв`язок між діями, бездіяльністю відповідача й завдано моральною шкодою.

У зв`язку із зазначеним, підстав для задоволення скарги не вбачають та просять суд відмовити у її задоволенні.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла.

Згідно ч. 3 ст. 433 ЦПК України суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності сторін.

Суд, врахувавши позицію сторін у справі, розглянувши скаргу та матеріали, подані разом з нею, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Із змісту скарги від 22.08.2022 вбачається, що 19.05.2021 було відкрито виконавче провадження і одночасно прийнято рішення про арешт рухомого та нерухомого майна. Скаржник вважає, що при винесенні постанови про накладення арешту на майно було порушено процедуру прийняття державним виконавцем саме такого рішення, а також не враховано, що майно на яке накладено арешт, перебуває у власності кількох співвласників. Додаткове стягнення було призначено на 16.06.2021 року за рахунок його пенсії, а тому вважає, що є підстави для скасування арешту. Державний виконавець Кравченко М.В. відмовляється у добровільному порядку вчинити необхідні дії, діючи, на думку скаржника, в інтересах третіх осіб і тим самим порушує вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», а також наносить шкоду його майновим правам. Просить суд визнати дії державного виконавця Кравченко М.В. про незняття арешту з майна ОСОБА_1 від 19.05.2021 незаконним.

Тобто із скарги незрозуміло, які саме дії державного виконавця оскаржує Шульженко Л.О., оскільки із наданих державним виконавцем доказів, відрахування з пенсії боржника ОСОБА_1 зупинено, про що державним виконавцем 30.06.2021 винесено постанову.

Більше того, зі скарги незрозуміло коли саме він звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту і чи взагалі звертався із такою заявою. При цьому, скаржник не зазначає коли саме він дізнався про порушення його прав бездіяльністю державного виконавця, але додає до скарги копію акту державного виконавця від 13.07.2022 року, у якому наявні його письмові пояснення датовані 13.07.2022 року.

Так, станом на 13.07.2022 року скаржнику достовірно було відомо про дії державного виконавця щодо примусового стягнення з нього боргу згідно рішення суду, а до суду він звернувся лише 22.08.2022 року. Будь-яких інших посилань чи клопотання про поновлення скаржнику встановленого строку, або про те, що він оскаржує бездіяльність державного виконавця, про яку він дізнався пізніше, до суду не надходило і у скарзі не міститься, тобто скаржник пропустив десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

Статтею 26 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено обов`язок виконавця розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, з метою забезпечення виконавчого документу та виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений ст. 48 Закону, згідно положень частини 5 якої у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Разом з цим суд враховує правовий висновок, викладений в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 11.05.2021 року в справі №554/4712/15-ц, відповідно до якого сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, у вказаному випадку, державним виконавцем, у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та, у зв`язку із значною сумою, яка підлягає стягненню з боржника, скаржника ОСОБА_1 , винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. В подальшому, державним виконавцем було прийнято рішення про примусове стягнення з пенсії боржника 20 % щомісячно, але станом на час розгляду скарги, виконання такої постанови зупинено, тобто відрахування припинені.

Оскільки при розгляді скарги, судом встановлено, що скаржником при зверненні до суду пропущено визначений законом строк на оскарження дій державного виконавця, не доведено, які саме дії державного виконавця він оскаржує, так як незрозуміло чи взагалі він звертався до державного виконавця із заявою про скасування арешту з його майна, суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Суд вважає, що скаржником не доведено порушення його прав діями державного виконавця, та взагалі незрозуміло, які дії державного виконавця ставить під сумнів скаржник.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скаржником не надано достатніх та належних доказів в підтвердження скарги, а тому скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 89, 126, 127, 447, 449, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. В. Піньковський