Єдиний унікальний номер 722/1821/22
Номер провадження 2/722/30/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

а участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Сокирянської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області, як орган опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 звернувся в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Посилався на те, що матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Батька дітей, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

При неодноразових обстеженнях матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 встановлено, що в будинку, в якому проживає сім`я, не створені належні умови для виховання та розвитку дітей: в житловому приміщенні брудно, речі розкидані, будинок без зручностей, в ньому відсутній належний запас продуктів харчування та твердого палива. В будинку порушений світловий та тепловий режим, санітарний стан.

Відповідно до актів оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не вміє вести домашнє господарство, веде аморальний спосіб життя. Будинок, де проживають діти, в занедбаному стані, в ньому брудно, неприємний запах, розкидані речі, відсутні засоби гігієни.

Працівники служби у справах дітей спільно з відділенням-центром соціальних служб та поліцією неодноразово попереджали ОСОБА_2 про відповідальність за неналежне виконання нею батьківських обов`язків, проте остання на зауваження не реагує.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку в службі у справах дітей та відділенні-центрі соціальних служб, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах з причини ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вирішена рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області №194 від 10.11.2022 року, як органу опіки та піклування, що є необхідним для забезпечення дітям належного догляду, виховання, утримання та гармонійного розвитку.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , передавши їх виконавчому комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування, для вирішення подальшого влаштування до сімейних форм виховання; стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на користь Чернівецького центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що самостійно виховує і утримує своїх дітей. Проте вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, працює по найму, коштів не вистачає. На даний час зрозуміла, що їй потрібно відповідальніше відноситися до виховання дітей, вона знайшла офіційну роботу, привела будинок в порядок. Просила не позбавляти її батьківських прав.

Малолітній ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомили суду, що проживають разом з матір`ю, яка здійснює за ними догляд та виховує. Мама готує їм їсти, робить з ними уроки. Алкогольними напоями не зловживає, однак деколи до них додому приходила мамина поруга, з якою вони вживали алкогольні напої. На даний час вони знаходяться в притулку для дітей, однак дуже хочуть до мами. Мама телефонує їм щодня, питає як у них справи. Просили не позбавляти маму батьківських прав та повернути їх додому.

Заслухавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.2009 року та серії НОМЕР_2 від 10.03.2011 року.

Батько вищевказаних дітей, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно рішення та висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради №194 від 10.11.2022 року, з метою соціального захисту дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, опікунська рада виконкому вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні також встановлено, що в ході розгляду даної справи ОСОБА_2 зробила для себе належні висновки, привела будинок в порядок, влаштувалася на роботу, придбала продукти харчування. Під час здійснення перевірок уповноваженими працівниками Служби у справах дітей, в стані алкогольного сп`яніння не перебувала.

Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 зазначено, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ст. 11Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…».

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення може виникнути необхідність врахування низки чинників, зокрема: чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України», № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Тобто вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

Так, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відповідно до правил частини 6 статті 19 СК України суд не погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей на можливість збереження сімейних зв`язків.

Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), №40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Враховуючи наведене суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, однак рахує за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей, поклавши на виконавчий комітет Сокирянської міської ради та Службу у справах дітей Сокирянської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 135, 150, 155, 164, 165, 180, Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 2-4, 7-13, 17-19, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 288-289, 352, 354-355, п.3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Сокирянської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поклавши на виконавчий комітет Сокирянської міської ради та Службу у справах дітей Сокирянської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Передати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької державної (військової) адміністрації, на виховання її матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

Повний текст рішення складено 24.03.2023 року