Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1762/20 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А. М.
Категорія 41 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №276/1762/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. у смт.Хорошеві,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 14 жовтня 2020 року в сумі 57 500,75 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 38 237,12 грн, заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом 2 805,81 грн та заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України 16 457,82 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 05 серпня 2013 року підписав анкету-заяву №б/н. При підписанні анкети-заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2013 року б/н у сумі 15 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання судового збору.

Частково не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в незадоволеній частині щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у повному обсязі

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачу на підставі підписаної анкети-заяви від 05 серпня 2013 року видано кредитну карту із встановленим кредитним лімітом. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами в справі, які підтверджують отримання та використання позичальником кредитних коштів. Посилається на те, що відповідач на підставі укладеного договору про надання банківських послуг скористався сервісом «Оплата частинами». Оскільки сервіс «Оплата частинами» не є окремим кредитним договором, а є лише додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Порядок погашення заборгованості за вказаною послугою відбувається шляхом списання регулярного платежу з кредитної картки клієнта, як з власних коштів при їх наявності, так і з кредитних. Оскільки, під час списання чергового щомісячного платежу при оплаті частинами відповідачем використана вся сума кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою і відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості. За таких обставин, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній не повернув його своєчасно, суд першої інстанції не мав підстав для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, при тому, що ухвала про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками до неї відповідачу вручені, що підтверджується матеріалами справи. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена у відмовній частині вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 05 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши відповідну платіжну картку (а.с.17).

У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом роздруківки з відповідного сайту банка. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банка. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також постійно ознайомлюватися з їх змінами на відповідному сайті банка.

До анкети-заяви банк додав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 19 серпня 2017 року по 17 квітня 2019 року. Так, 06 травня 2018 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 500 грн; 07 травня 2018 року кредитний ліміт збільшився до 5 000 грн; 09 травня 2018 року кредитний ліміт збільшився до 8 000 грн; 09 червня 2018 року кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн; 17 квітня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.14).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 жовтня 2020 року становить 57 500,75 грн, яка складається із: 38 237,12 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2 805,81 грн за простроченими процентами, 16 457,82 грн - за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України (а.с.10-12).

Задовольняючи частково вимоги банку в частині розміру отриманого тіла кредиту в сумі 15 000 грн та відмовляючи у задоволенні решти вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в повному обсязі та інших сум за прострочення виконання умов кредитного договору як таких, що передбачені договором, оскільки банком не доведено під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складової частини спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування, як і отримання відповідачем коштів у розмірі, що перевищує кредитний ліміт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання (його умови) розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 05 серпня 2013 року розмір тіла кредиту та процентна ставка не визначені.

Окрім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також строку повернення кредиту (користування ним).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими процентами, а також заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, в тому числі, на порядок нарахування, передбачений у витягах із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення тощо.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення ліміту кредитування, сплати процентів за користування кредитними коштами за ставками, зазначеними в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату процентів за користування кредитними коштами, терміну виконання зобов`язань тощо, надані банком витяги з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які знаходяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 05 серпня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо кредитного ліміту, ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженим банк.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк має право захистити свої права шляхом зобов`язання боржника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом із тим, оскільки порядок збільшення ліміту кредитування відповідно до сервісу «Оплата частинами», пільговий період користування коштами, як і розмір щомісячного мінімального платежу на погашення кредиту, передбачені також Тарифами та Умовами, які відповідач не підписував, висновок суду про безпідставність стягнення простроченого тіла кредиту у повному обсязі 38 237,12 грн, який перевищує максимальний розмір кредитного ліміту 15 000 грн., є правильним.

Із огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту лише в сумі 15 000 грн. є правильним. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в оскарженій частині не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: