Провадження № 2/127/3406/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Бойчук Я.П.

представника позивача адвоката Зільберта О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Зільберта О.Є. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання та додаткових витрат на дитину.

Позов мотивувала тим, що сторони, 11.01.2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівський області, зареєстрували шлюб, про що зроблений актовий запис № 3.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , який проживає з позивачем.

Рішенням Вінницького міського суду від 22.06.2023 року по справі № 127/13263/23, шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначає, що самостійно несе витрати на забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, однак такий рівень позивач не може забезпечити одна.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі всіх видів його заробітку.

Також, позивач зазначає, що син має інвалідність, що підтверджується відповідними медичними документами. Згідно встановленої індивідуальної програми реабілітації №218, лікарською комісією рекомендовано раціональний режим харчування, стаціонарне лікування один раз на рік, профілактика інтеркурентних захворювань (зокрема дотримання дієти). Таким чином дитина потребує спеціального харчування, яке йому мають забезпечити батьки, а тому вважає, що доцільно стягнути з відповідача додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини в розмірі 500 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

13.09.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб у судовому засіданні на 08.11.2023 року.

В судовому засіданні 08.11.2023 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було оголошено перерву для надання йому можливості скористатись своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву на позовну заяву.

17.11.2023 року на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, в якому він повністю заперечує проти заявлених вимог, зазначає, що дитина не постійно проживає із позивачем, а періодично проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та в період проживання з відповідачем, останній самостійно забезпечує дитну всім необхідним та створює відповідні умови проживання. Крім того зазначив, що вимога позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 500 грн, щомісячно, не обгрунтована, оскільки позивачем не надано доказів, що дитина потребує індивідуальної чи особливої дієти. Незважаючи на відсутність законних підстав на аліменти у позивача, відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, яка складає прожитковий мінімум, визначений для дитини відповідного віку ЗУ "Про державний бюджет на 2023 рік" і складає 2 833 грн.

Щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу - заперечив, оскільки вважає, що зазначені витрати не доведено документально.

Просив відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі та ухвалити рішення, яким стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 833 грн.

20.11.2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , про відкладення судового засідання, призначеного на 21.11.2023 року, оскільки він відряджений військовою частиною для виконання завдання і перебуває за межами м. Вінниця.

05.12.2023 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що відповідач на момент вирішення справи перебуває у лавах Збройних Сил України у період воєнного стану, запровадженого у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, тому, на думку відповідача існують обставини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які унеможливлюють продовження розгляду справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.12.2023 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача адвокат Зільберт О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 у справі №127/13263/23 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.01.2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівський області, актовий запис № 3.(а.с. 7-9).

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.01.2011 року (а.с. 10).

Довідкою з ОСББ «Гандоселя» від 01.08.2023 року за №19, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Відповідно до корінця медичного висновку №16/16 від 06.06.2022 року та індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 218 від 31.05.2022 року, вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має захворювання: вроджений центальний хоріоретиніт обох очей, та потребує постійного лікування.

Відповідач проживає окремо, належної допомоги на утримання дітей не надає. Суд звертає увагу, що відповідач доказів неможливості надавати допомогу на утримання дитини, до суду не надав.

Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання, а також щодо участі батьків в додаткових витратах на дитину.

Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року становить 2833,00 гривні.

Дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день ухвалення рішення суду виповнилося 13 років.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів).

Визначаючись щодо способу та розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до його повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги.

Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитини суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, про який клопоче позивач.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, визначені ст. 182 СК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Крім того, щодо вимоги про стягнення з відповідача додаткових витратах на дитину, то суд враховує, що нормами статті 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі № 6-1489цс17).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на дитину, однак на підтвердження цього не надає відповідних доказів.

Позивачем не доведено, що нею були здійснені будь які додаткові витрати на дитину саме в контексті статті 185 СК України. У тому числі позивачем не доведено потреби дитини у спеціальному харчуванні, індивідуальній чи особливій дієті, у зв`язку з чим є необхідність у додаткових витратах на дитину.

За встановлених обставин, наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення додаткових витратах на дитину необхідно відмовити.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копію договору №156 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 12.08.2023 року та додаток №1 до даного договору, Ордер на надання правничої (правової) допомоги, платіжну інструкцію № 26.128 від 12.08.2023 року, відовідно до якої позивачем сплачено 2 000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Зільбертом О.Є.

У зв`язку із наведеним з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 12, 81-82, 133, 137, 141, 263-265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягненя з 30.08.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

В частині інших вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1070, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: