Справа № 456/4738/20
Провадження № 6/456/3/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Стрийської міської ради Кобко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Стрийська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні власністю, спільним проїздом та про порушення правил добросусідства,

в с т а н о в и в :

Підстава заяви /позиція зявника/. ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Стрийська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні власністю, спільним проїздом та про порушення правил добросусідства. В обгрунтування заяви покликається на те, що 02.09.2021 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області (справа №456/4738/20), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.09.2022 позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, самовільно розміщеної на земельній ділянці площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Станом на поточну дату, рішення суду першої та апеляційної інстанції оскаржено до суду касаційної інстанції. На виконання зазначеного рішення суду у справі №456/4738/20 від 02.09.2020 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист за №456/4738/20 від 16.11.2022р. На підставі виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022р. про «зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, самовільно розміщеної на земельній ділянці площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 ». Однак станом на поточну дату рішення суду від 02.09.2020 у справі виконане бути не може з огляду на таке. В рішенні від 02.09.2021 задовольнив саме ті позовні вимоги, які були сформульовані позивачем у позовній заяві. Однак позовні вимоги позивача не містили конкретних даних, за якими є можливим ідентифікувати місцезнаходження земельної ділянки площею 0,0127 га., її конфігурацію та межі, зокрема, довжину, ширину, з якого межового знаку вона починається і яким закінчується (прив`язка її до місцевості). Відповідно внаслідок неправильно сформульованих Позивачем позовних вимог, судове рішення від 02.09.2021 не містить конкретних даних, за якими є можливим ідентифікувати місцезнаходження земельної ділянки площею 0,0127 га., її конфігурацію та межі, зокрема, довжину, ширину, з якого межового знаку вона починається і яким закінчується (прив`язка її до місцевості) . Відповідно, як наслідок, не є можливо ідентифікувати і об`єкт, який підлягає демонтажу, а саме: його розмір, конкретне місце знаходження, його початок та закінчення. Адже за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться не лише земельна ділянка площею 0,0127га, а й земельна ділянка площею 0,17 га., на якій також знаходиться огорожа та житловий будинок, що перебувають у власності в тому числі відповідача ОСОБА_3 . Вся встановлена огорожа за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер :09:007:0041, яка перебуває у власності в тому числі і відповідача. Стрийський міськрайонний суд Львівської області прийняв рішення від 02.09.2021 на підставі акту комісії з питань земельних відносин охорони довкілля, використання природних ресурсів, адміністративно-територіального устрою, планування території, архітектури та будівництва та постійно діючою комісією з питань законності, охорони громадського порядку, благоустрою, промисловості, житлово- комунального господарства, транспорту та зв`язку (надалі комісія) від 14.09.2018р. (Т 1 а.с. 24), і документів складених Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області та його посадовими особами, документів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (Т.1 а.с. 15.-18, 77): акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №426-8К/445/АП/09/01/19 від 15.07.2019, лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 22.07.2019 за вих.№ КО-316/0-541/6-19, акт обстеження №426/159/АО /09/01/19 від 16.07.2019, акт перевірки №791-К/767/АП/09/01/19 від 21.11.2019. Всі ці документи були прийняті на підставі 1) плану-схеми розміщення земельних ділянок, виконаної інженером-землевпорядником ОСОБА_5 (а.с. 26-27) та 2) Державного акту ІІІ-ЛВ №093411 на земельну ділянку ОСОБА_6 2001р. Власне схема розташування земельних ділянок виготовлена ФОП ОСОБА_5 стала основою для встановлення факту захоплення земельної ділянки загального користування ОСОБА_3 . Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області (надалі Управління) та комісі при сільській раді. Про це прямо зазначено в актах Управління та листі від 22.07.2019 -МІКОЗІ 6/0-541/6-19 (Т.1 а.с. 15,16,18,77). Однак план-схема розміщення земельних ділянок сторін була виконана інженером-землевпорядником ОСОБА_5 (а.с. 26-27) без використання даних ДЗК, які для останнього були доступні. В 2017 році земельна ділянка ОСОБА_3 була оцифрована та координати її були внесені до бази ДЗК. Відтак з 2017 року правовстановлюючими документами на земельну ділянку ОСОБА_3 кадастровий номер :09:007:0041 є не Державний акт на землю ІІІ-ЛВ №093411 2001 року, який підтверджував право власності на землю матері ОСОБА_6 , а витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження від 28.03.2017 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2017 (а.с. 56). Натомість конфігурація та межі земельної ділянки визначаються витягом з ДЗК, який в матеріалах справи на період розгляду її судом першої інстанції був відсутній. Оскільки ФОП ОСОБА_5 не використано дані ДЗК та не перевірено місця знаходження земельної ділянки ОСОБА_3 відносно існуючих фактичних меж це зроблено ТзОВ «Гео Еко Терра» на адвокатський запит зі сторони відповідача в 2022р. Зокрема, відповідно до земельних ділянок гр. ОСОБА_6 (замовник ОСОБА_3 ) 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 01.03 чля ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Олексичі на території Дашавської селищної ради Стрийського району Львівської області (в тому числі на земельну ділянку кадастровий номер :09:007:0041), сертифікованим інженером-землевпорядником проведено кадастрову зйомку земельної ділянки ОСОБА_3 з винесенням меж земельної ділянки в натурі згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок ОСОБА_3 та фактичних меж. За результатами чого складено кадастровий план. Відповідно до останнього вбачається, що межі земельної ділянка кадастровий номер :09:007:0041 включають існуючу загорожу від АДРЕСА_2 і жодного захоплення земельної ділянки загального користування комунальної власності (проїзд) по АДРЕСА_2 /розміщення паркану на земельній ділянці загального користування немає. натомість захоплення якщо і має місце, то із протилежної сторони - зі сторони сусіда ОСОБА_7 . Відтак використання плану-схеми земельних ділянок сторін ФОП ОСОБА_5 який не відповідає офіційним даним щодо земельної ділянки відповідача, правовстановлюючим документам на неї як комісіями при селищній раді, так і Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області, ГУ Держгеокадастру у Львівській області призвели до того, що складені ними за результатами перевірки документи містять недостовірні дані. Дана обставина підтверджується листом Управління № 29-13-0.4-285/90-22 від 23.05.2022 наданого як відповідь на адвокатський запит сторони відповідача та плану земельної ділянки з винесенням внатурі (на місцевості) меж земельної ділянки ОСОБА_3 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83618371 від 28.03.2017 з використанням даних ДЗК, зробленого ТзОВ «ГЕО ЕКО ТЕРРА». Отже, Управління листом № 29-13-0.4-285/90-22 від 23.05.2022 визнало.допущену ним помилку при перевірці дотримання земельного законодавства ОСОБА_3 в 2019 році. Крім того Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області в листі № 29-13-0.4-285/90-22 від 23.05.2022 також підтверджено, що в державному акті ОСОБА_6 ІІІ-ЛВ №093411 від 07.11.2001 та документації із землеустрою, на підставі якої він був виданий, існує розбіжність в частині обмірів земельної ділянки, однак для встановлення які саме, слід провести додаткову перевірку після закінчення військового стану. Згідно документації із землеустрою, на підставі якої було видано державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_6 ІІІ-ЛВ №093411 від 07.11.2001, відстані між закладками межових знаків (місце находження межового знаку/відстань відносно/до будівлі) згідно карточок закладок межових знаків, збірного кадастрового плану та абрису обміру земельної ділянки свідчать, що в державному акті на право приватної власності на землю ОСОБА_6 ІІІ-ЛВ №093411 від 07.11.2001 (первинне формування земельної ділянки кадастровий номер :09:007:0041) було допущено помилку щодо ширини земельної ділянки: ширина земельної ділянки складає не 21.5м, а 23,9м. Оскільки за таким розміщенням межового знаку ширина земельної ділянки є більшою, ніж вказано в державному акті. Що також узгоджується із планом земельної ділянки №85/86 виданого 16.05.1986р районним архітектором та актом виносу в натурі плану земельної ділянки від 30.05.1986р. В зв`язку з тим, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідали її фактичному місцю розташування (захоплювали частину дороги), а також в зв`язку з тим, що в державному акті на земельну ділянку ІІІ-ЛВ №093411 від 07.11.2001, який був виданий на ім`я ОСОБА_6 (первинне формування земельної ділянки кадастровий номер :09:007:0041), а також в технічній документації, на підставі якої був виданий цей державний акт, міститься помилка в частині обмірів обумовленої земельної ділянки, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було виготовлено технічну документацію про встановлення (відновлено) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :09:007:0041. Відповідно станом на поточну дату межі та розміри земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 кадастровий номер :09:007:0041 відповідають її фактичному землекористуванню, що підтверджується витягом з ДЗК та копією відповідних сторінок із технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2022р., та включають в себе і зведену загорожу. Верховний Суд в постанові №308/6024/14 від 16.09.2020, №520/1466/14ц від 24.06.20020, тощо вказав, що законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Позиція стягувачів. 02.12.2022 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали заперечення, в яких, зокрема, вказують на те, що в обґрунтування заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, адвокат Почкіна О.М. зазначила, що в 2017 ропі земельна ділянка ОСОБА_3 була оцифрована та координати її були внесені до бази ДЗК. Відтак з 2017 році правовстановлюючими документами на земельну ділянку ОСОБА_3 кадастровий номер :09:007:0041 є не Державний акт на землю ПІ-ЛВ №093411 2001 року, який підтверджував право власності на землю матері ОСОБА_6 , а витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження від 28.03.2017 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2017 /т.1, а.с. 56/. Конфігурація та межі земельної ділянки визначаються витягом з ДЗК, який був у матеріалах справи на період розгляду її судом першої інстанції. Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.06.2021 року, земельна ділянка за кадастровим номером :09:007:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) належить до земель житлової та громадської забудови. Дана земельна ділянка площею 0,1793 га в с. Олексичі Стрийського району Львівської області належить на праві приватної власності ОСОБА_3 /т.1, а.с. 180/. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021, 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1793 га за кадастровим номером :09:007:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить ОСОБА_3 /т.1, а.с. 181/. У цьому витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021 НВ-021 є кадастровий план земельної ділянки за кадастровим номером :09:007:0041, в якому відображено конфігурацію та межі земельної ділянки ОСОБА_3 за кадастровим номером :09:007:0041 /т.1, а.с.182/. Повідомлення інженера-землевпорядника ОСОБА_5 від 02.09.2021 за вих. №5 з додатками та схема розташування земельних ділянок, копії яких додаються, спростовують твердження адвоката ОСОБА_1 , що план-схема розміщення земельних ділянок сторін була виконана інженером-землевпорядником ОСОБА_5 /т.1, а.с.26-27/ без використання даних ДЗК. Вищенаведене підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року по справі № 456/4738/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 вересня 2021 року у даній справі /т.2, а.с. 154/. На підставі наведеного, просять в задоволенні заяви відмовити.

Твердження сторін в судовому засіданні під час розгляду заяви по суті.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала та навела обставини, аналогічні, викладеним в заяві.

ОСОБА_3 , в інтересах якого подано заяву в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви заперечив, вважає, що доводи викладені в заяві є надуманими.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи Стрийської міської ради Кобко Т.В. в судовому засіданні просить в задоволенні заяви відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2022 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Стрийська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні власністю, спільним проїздом та про порушення правил добросусідства, заяву призначено до розгляду.

23.12.2022 на запит суду подано матеріали виконавчого провадження №№70368815.

Суд, заслухавши пояснення учасників, та дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2021 позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, самовільно розміщеної на земельній ділянці площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.09.2022 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2021 залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

На виконання рішення суду Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист за №456/4738/20 від 16.11.2022.

На підставі виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022 про «зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, самовільно розміщеної на земельній ділянці площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 ».

Норми права, які застосовує суд при вирішенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулось повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його корить безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду.

Згідно із частиною першоюстатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач або заявник, тобто особа, яка подала позов чи заяву, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Звертаючисб до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник зокрема стверджує про те, що судом при розгляді справи не були враховані докази, які існували на час постановлення судового рішення, і які спростовують доводи позивача, викладені в позовній заяві. Окрім цього, стверджує про те, що після постановлення судового рішення стороною відповідача здобуто докази, які свідчать про неможливість виконання судового рішення.

Спростовуючи доводи, викладені у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд звертає увагу на таке.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, частинами першою-третьою указаної статті передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

02.09.2021 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області (справа №456/4738/20), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.09.2022 позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, самовільно розміщеної на земельній ділянці площею 0,0127 га за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд зауважує, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

З моменту відкриття виконавчого провадження, виконавцем, в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», вжито передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення.

Оглядом матеріалів виконавчого провадження №70368815 встановлено, що на підставі виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022 державним виконавцем 19.12.2022 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №456/4738/20 від 16.11.2022. Рішення боржником ОСОБА_3 в добровільному порядку не виконано, що стверджується актом державного виконавця від 08.12.2022, у зв`язку з чим постановами державного виконавця від 08.12.2022 на ОСОБА_3 накладено штраф та стягнуто виконавчий збір. На день розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню рішення суду не виконано. Постанови державного виконавція про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору скасовані, у встановленому законом порядку, не були.

Суд зауважує, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

В судовому засіданні не встановлено обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Всі доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів, які слугували підставою як для постановлення судового рішення, так і під час його перегляду апеляційним судом. Суд зауважує, що доводи заявника, на які вона покликається у заві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню були перевірені Львівським апеляційним судом, яким рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2021 залишено без змін.

Так, в судовому засіданні, заявник підтвердила ту обставину, що докази, на які вона покликається у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню були долучені нею на стадії розгляду справи апеляційним судом, однак вважає, що вказані докази суд не дослідив та оцінку таким не надав, що і слугувало підставою для оскарження судового рішення апеляційної інстанції в касаційному порядку. Тобто в судовому засіданні встановлено, що доводи заявника, викладені у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є предметом касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 27.09.2022.

При цьому суд зауважує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 користувався правовою допомогою адвоката і докази, які були наявні у нього, та на які покликається заявник, з незрозумілих причин, суду на час розгляду справи не подавав. Такі докази ним було подано на стадії апеляційного перегляду справи і оцінка таким надана судом апеляційної інстанції, про що вказано в мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного суду від 27.09.2022.

Суд не досліджує вказані докази, які як були відомі відповідачу на час постановлення судового рішення, однак останнім подані не були, так і ті, які здобуті після постановлення судового рішення, оскільки такі стосуються обставин справи про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, і не можуть бути оцінені судом під час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після постановлення судового рішення, яке набрало законної сили.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Жодної з наведених підстав в судовому засіданні не встановлено, як і не встановлено інших причин, які б беззаперечно свідчили неможливість виконання судового рішення.

На час розгляду заяви, відомостей про відкриття касаційного провадження у вказаній справі немає.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» від 27 серпня 1991 року). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Суд враховує, що обов`язковим елементом примусового виконання судового рішення є стадія, коли боржник вправі виконати таке судове рішення, що набрало законної сили, у добровільному порядку у спосіб, що відповідає змісту рішення, але за волею та за участі боржника.

Також суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 923/182/13-г та від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14, відповідно до яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку

Отже, виходячи зі змісту статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», невиконання (без поважних причин) боржником у добровільному порядку рішення має наслідком вжиття виконавцем (державним або приватним) заходів примусового виконання рішення суду, які передбачені статтею 66 названого Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування положень статей 26, 63 та 66 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 921/555/17-г/14.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене інші доводи сторін не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не впливають.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Стрийська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні власністю, спільним проїздом та про порушення правил добросусідства, оскільки підстави, визначені ст. 432 ЦПК України, судом не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст.129-1 Конституції України, п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 223, 259, 260, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Стрийська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні власністю, спільним проїздом та про порушення правил добросусідства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська