ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/7448/23
Номер провадження 22-ц/818/1841/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Компанієць О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року в складі судді Кононенко Т. О. у справі № 643/7448/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові.

Заява мотивована тим, що 30 травня 2023 року він з метою отримання громадянства України звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові з запитом щодо документів необхідних для набуття громадянства України. З отриманої відповіді заявник зробив висновок, що йому вказано про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання рідної сестри на території України до 24 серпня 1991 року.

27 липня 2023 року з метою отримання громадянства він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові з заявою про набуття громадянства України. Згідно відповіді на вказану заяву документи які він подав на підтвердження факту постійного проживання його сестри на території України до 28 серпня 1991 року можуть слугувати додатковим аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення відповідного факту та що саме після ухвалення судового рішення він має право звернутися до Державної міграційної служби України для подання заяви про оформлення набуття громадянства України.

Посилаючись на вказане, заявник просив встановити факт постійного проживання рідної сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на території України до 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала мотивована тим, що на підтвердження факту проживання рідної сестри заявника ОСОБА_2 на території України до 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 надав суду докази, а саме: наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 від 01.08.1987 року № 241; довідку від 03 березня 2023 року; довідку від 12 квітня 2023 року № 1693. Заінтересована особа Московський відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в свою чергу, не визнала надані докази проживання рідної сестри заявника на території України до 24 серпня 1991 року недостатніми та не відмовила у набутті громадянства заявнику, а тому подання заяви про встановлення юридичного факту до суду є передчасним. Отже, матеріали заяви не містять відомостей на підтвердження того, що заявник звертався до органу Державної міграційної служби України з метою оформлення набуття громадянства України. Суд розглядає справу про встановлення факту, що має юридичне значення за умови, що заявник не має іншої можливості реалізувати право задля якого потрібно встановити відповідний факт. Законом України встановлено позасудову процедуру оформлення набуття громадянства України, якою заявник не скористався.

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що набуття громадянства України відбувається на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України визначеного кола осіб перелічених у частині 1 зазначеної статті в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Крім того, обрання певного способу правового захисту у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

11 вересня 2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просила прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги на розсуд суду.

Відзиви мотивовано тим, що під час особистого прийому 27 липня 2023 року громадянином ОСОБА_1 була надана довідка № 1693, видана 12 квітня 2023 року Сектором ведення реєстру Малинської міської територіальної громади виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про проживання ОСОБА_2 на території України до 24 серпня 1991 року.

Згідно роз`яснень Державної міграційної служби України, документом який має доводити факт постійного проживання на території України до вище зазначеної дати, як правило, виступає, картка прописки форми 16 (або її копія) та/або по квартирна картка форми 17 або загальні по господарській книги сільських/селищних рад.

Наразі видача та зберігання таких карток чинним законодавством не регламентована.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи те, що зазначені форми карток прописки не є документами, які в установленому порядку передаються на зберігання до Державного архіву, вони не можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24 серпня 1991 року, натомість можуть слугувати додатковими аргументами для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України до вказаної дати.

В судове засідання апеляційного суду представник Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові не з`явився, судову повістку-повідомлення про розгляд справи 02 листопада 2023 року заінтересована особа в електронному вигляді отримала 10 жовтня 2023 року (а.с. 36-37).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Компанієць О.А., які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали заяви не містять відомостей на підтвердження того, що заявник звертався до органу Державної міграційної служби України з метою оформлення набуття громадянства України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині 1 статті 8, статті 21, частині 1 статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання його рідної сестри ОСОБА_2 на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_1 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 звертався до міграційної служби, оскільки як зазначено в заяві про встановлення факту листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Московський відділ у м. Харкові було повідомлено, що документи які він подав в підтвердження факту постійного проживання його сестри на території України до 24 серпня 1991 року можуть слугувати додатковими аргументами для суду під час ухвалення відповідного судового рішення. Було роз`яснено його право на звернення до суду для підтвердження факту постійного проживання його сестри на території України станом на 24 серпня 1991року. Вказана відповідь від 27 липня 2023 року була додана до заяви про встановлення факту постійного проживання на території України, знаходиться в справі, проте до матеріалів справи не приєднана.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, з урахуванням доводів ОСОБА_1 викладених в апеляційній скарзі, про відмову у відкритті провадження є помилковим.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина