Дата документу 10.05.2023
Справа № 334/3624/23
Провадження № 2-о/334/195/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гнатюка О.М., при секретарі Алєйніковій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Михайлов Дмитро Олександрович, заінтересована особа - Дніпровський відділ ДРАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Михайлов Д.О. звернулись до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статті - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мелітополі, Запорізька область, із зазначенням даних батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свою заяву обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, під час спільного проживання заявниками однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 народила сина у пологовому будинку в м. Мелітополі Запорізької області, у зв`язку з чим видане медичне свідоцтво про народження від 10.04.2023 року та свідоцтво про народження, яка є недійсним та не створює правових наслідків, у зв`язку з чим є неможливим отримати свідоцтво про народження дитини встановленого зразка.

Встановлення факту народження необхідно заявникам для державної реєстрації народження дитини в органах державної реєстрації Міністерства юстиції України і отримання свідоцтва про народження встановленого зразка.

В судове засідання заявники та їхній представник не з`явились.

Враховуючи, що розгляд даної справи відповідно до вимог частини другої статті 317 ЦПК України, здійснюється невідкладно, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та її представника, заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

В чинному законодавстві відсутні положення, які б визначали якими документами має бути посвідчено факт народження особи на тимчасово окупованій території.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Для встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою, третьою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, уродж. м. Мелітополь Запорізької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 .

Згідно копії медичного свідоцтва про народження № 249, ОСОБА_2 народила ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 55 хвилин хлопчика, вагою 2040 грамів.

Державна реєстрація народження дитини, не була проведена на території України, оскільки відбулося на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 ЗУ «Про держану реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Заявниця ОСОБА_2 позбавлена можливості зареєструвати народження дитини, оскільки державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території непідконтрольній Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням наданих суду документів, а також того, що встановлення факту народження дитини необхідно заявниці ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації її народження у встановленому законом порядку та отримання свідоцтва про народження дитини, суд з урахуванням наданих доказів, доходить висновку про підтвердження факту народження заявницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 55 хв. дитини чоловічої статі, вагою 2040 грамів, у м. Мелітополь Запорізької області.

У той же час, оскільки до суду не надано доказів батьківства ОСОБА_1 , перебування його й шлюбі з заявницею, суд позбавлений можливості в межах розгляду даної цивільної справи встановити факт його батьківства по відношенню до дитини.

За наведених обставин, вимоги суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом встановлення факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 55 хв. дитини чоловічої статі, вагою 2040 грамів, у м. Мелітополь Запорізької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 124 Конституції України, ст.7 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ст.144 СК України, ст.ст.2, 6, 9, 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст.1, 3, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,п.п.1, 2, 3 Розділу І, п.п.1, 2, 4, 8 Глави 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5,ст.ст.2, 4, 7, 19, 23, 76-81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини чоловічої статі, вагою 2040, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 55 хв. грамів, у м. Мелітополь Запорізької області, Україна.

Від пологів народилась одна дитина, яка є першою за рахунком у матері.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Суддя О.М. Гнатюк