Справа № 450/5029/23 Провадження № 2/450/1698/23
УХВАЛА

03 листопада 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування (різницю між вартістю ТЗ до та після ДТП) у розмірі 124 815, 50 грн.; витрати за послуги з експертного дослідження та експертного огляду ТЗ із складанням відповідного звіту у розмірі 4 000, 00 грн.; витрати на зберігання пошкодженого ТЗ у розмірі 2 200 грн.; пеню згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 98 272, 58 грн.; 3 % річних у розмірі 7 622 грн.; інфляційні втрати у розмірі 43 258, 21 грн.; 24 963, 10 грн. (20 % від суми страхового відшкодування); судовий збір у розмірі 3 051, 31 грн.

Ухвалою від 18.10.2023 року провадження у справі відкрито.

02.11.2023 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», які знаходяться на банківських рахунках в розмірі 305 131, 39 гривень, за винятком заробітної плати, пенсії та стипендії, допомоги по загальнообов`язкому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідної допомоги, допомоги по безробіттю.

В обґрунтування зазначає, що станом на дату подання цієї заяви у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» нестійкий фінансовий стан, внаслідок чого, є вагомі сумніви в його можливості належно виконати свої зобов`язання перед мною, у тому числі на підставі майбутнього судового рішення. Так, згідно з відкритих реєстрів, а саме з офіційного веб-сайту «YouControl» вбачається, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» станом на 17.10.2023 рік, перебуває в стані припинення за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Дане підтверджується витягом з вищевказаного реєстру. Також згідно даної виписки у Відповідача на праві приватної власності наявні об`єкти нерухомості, зокрема, 1 транспортний засіб, 1 об`єкт нерухомого майна та 9 земельних ділянок. Вказує, що виключення з Державного реєстру фінансових установ та анулювання ліцензії не звільняє ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» від обов`язку виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами страхування. Обґрунтоване припущення щодо можливого невиконання майбутнього рішення суду є наступні фактори: відповідач втратив членство в Моторно транспортному бюро України; станом на 01.01.2022 рік Страхова компанія мала податковий борг у розмірі - 4 327 604 гривень. Відповідач є учасником багатьох судових справ щодо стягнення страхового відшкодування. Відносно Відповідача відкрито близько 381 виконавчих проваджень, що підтверджується витягом з реєстру додатком. Зважаючи на вищенаведене, вважаю, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Необхідний вид забезпечення який слід вжити - накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках Відповідача в загальній сумі - 305 131, 39 гривень. Оскільки на даний час позивачем пред`явлено до суду позов про стягнення вартості невиплаченого страховою компанією матеріального збитку, різниці між вартістю ТЗ до та після ДТП, покликаючись на невиплату страхового відшкодування, а тому між сторонами дійсно існує спір.На підставі наведеного, просить заяву задоволити.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.3 ЦПК України).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За змістом позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, витрати за послуги з експертного дослідження, витрати на зберігання пошкодженого транспортного засобу; пеню; 3 % річних; інфляційні втрати; моральну шкоду та сплачений судовий збір.

В той же час, заявляючи вказане клопотання про накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача в межах ціни позову у розмірі 305 131, 39 грн., позивач не вказав на які саме рахунки та в яких банках слід накласти арешт та не надав доказів належності таких рахунків відповідачу, що унеможливлює надання правового аналізу необхідності накладення арешту.

Суд також приймає до уваги, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ».

Разом з тим, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, предметом якої є стягнення з відповідача: страхове відшкодування (різницю між вартістю ТЗ до та після ДТП) у розмірі 124 815, 50 грн.; витрати за послуги з експертного дослідження та експертного огляду ТЗ із складанням відповідного звіту у розмірі 4 000, 00 грн.; витрати на зберігання пошкодженого ТЗ у розмірі 2 200 грн.; пеню згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 98 272, 58 грн.; 3 % річних у розмірі 7 622 грн.; інфляційні втрати у розмірі 43 258, 21 грн.; 24 963, 10 грн. (20 % від суми страхового відшкодування); судовий збір у розмірі 3 051, 31 грн., що є безпосередньою метою забезпечення позову як інституту цивільного процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, 259, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст складено 03.11.2023 року.

СуддяІ. І. Мельничук