Справа № 573/2019/21
Номер провадження 6/573/26/23
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2023 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Замченко А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду,

в с т а н о в и л а :

31.10.2023 до Білопільського районного суду Сумської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана через представника ОСОБА_2 , про відстрочення виконання рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31.01.2023 у справі за його позовом до Миколаївської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вивчивши вказану заяву та додані до неї документи доходжу наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської селищної ради з позовом, в якому визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 31.01.2023 позов задоволено.

Оскільки спір пов`язаний зі спадкуванням, на підставі ч. 4 ст. 274 ЦПК України справа слухалася за правилами загального позовного провадження.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, на підтвердження повноважень Рудиченко В.М. суду надано довіреність, посвідчену 06.10.2023 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 1312 Конституції України передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді.

Відповідно до пункту 11 ч. 161 Розділу XV «Перехідних положень» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 1312 Конституції України законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Головним обов`язком держави відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України є утвердження і забезпечення прав і свобод людини; таке забезпечення, крім усього іншого, потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), у тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

У цьому аспекті, складним питанням, що виникає на практиці, є порядок реалізації вимоги процесуального закону, яка зобов`язує представника особи підтвердити суду наявність права вчиняти від імені такої особи певні процесуальні дії, зокрема, подавати позов, апеляційну та касаційну скарги.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі №914/2772/16; від 21.03.2018 у справі №914/2771/16).

За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Постановою Великої Палати Верховного Суду в справі від 13.03.2018 у справі №910/23346/16 визначено, що чітка та передбачувана вимога статті 1312 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися в часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (п. 27) та від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (п. 31)).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України суд повертає позивачеві позовну заяву, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на викладене, оскільки дана справа пов`язана зі спадкуванням, вона не є малозначною. Наведені обставини виключають можливість здійснення в суді представництва на підставі довіреності особами, що не є адвокатами.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом в ухвалах від 06.07.2023 справа №463/1053/22, від 22.09.2023 справа №757/12077/22.

З огляду на викладене, оскільки заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, заяву слід повернути.

Роз`яснити, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з аналогічною заявою особисто або скориставшись послугами адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ч. 9 ст. 10, п. 1 ч. 4 ст. 185, ст. ст. 260-261 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду повернути останньому.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя