Справа № 453/582/21 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/259/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області 08 грудня 2022 року в складі судді Брони А.Л. у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У квітні 2021 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2020 працівники ДП «Галсільліс» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 направлялися на службовому лісовозі у с. Лавочне на планову загрузку. На проїздній дорозі автомобіль був зупинений ОСОБА_9 , який перешкоджав подальшому проїзду, а відтак і здійсненню трудових обов`язків позивачів. На вимогу позивачів покинути проїжджу частину дороги і не перешкоджати їм, останній почав нецензурно висловлюватися, обзивати позивачів злодіями, а згодом витягнув зброю, яку мав при собі. Коли працівники ДП «Галсільліс» вийшли зі службового автомобіля, він вистрелив із пістолета ОСОБА_8 у ліву ногу і погрожував іншим працівникам фізичною розправою. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 звернувся у Сколівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення ним кримінального правопорушення. На даний час триває досудове розслідування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 поширив у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію про те, що начебто працівники ДП «Галсільліс» жорстоко побили ОСОБА_9 , прив`язали тросом до лісовоза «Урал» і хотіли протягнути, погрожували йому смертю, викрали мобільний телефон та 5 000 грн., які знаходилися у чохлі телефону. Згодом ця інформація була поширена у соціальній мережі «Фейсбук» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Крім того, поширена відповідачами інформація розійшлась по безлічі інтернет-ресурсів, які висвітлювали та транслювали, зокрема, розповідь ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , яка знімалася ОСОБА_10 та була викладена на його сторінці « ОСОБА_11 » в мережі «Фейсбук» ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, на даному відео ОСОБА_9 стверджував, що він зупинив лісовоз, належний ДП «Галсільліс» у зв`язку з тим, що, як він запевняв, такий віз незаконно вирубаний кругляк. Після того, як він перешкодив проїзду лісовоза, з нього вийшли ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_8 почав завдавати йому ударів в голову. Згодом всі четверо працівників почали його жорстоко бити, прив`язали до лісовоза і намагалися протягнути його. ОСОБА_9 також зазначав, що неправомірним діям працівників ДП «Галсільліс» перешкодили односельчани, які прийшли йому на допомогу, викликали на місце події поліцію та швидку допомогу. Медики доставили його для огляду у Сколівську центральну лікарню.

Згідно відповіді КНП «Сколівська ЦРЛ» від 23.12.2020 ОСОБА_9 був доставлений бригадою ЕМД у Сколівську ЦРЛ з тілесними ушкодженнями. Попередній діагноз лікаря черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна чола, носа, забій грудної клітки. Зі слів такого, тілесні ушкодження він отримав внаслідок побиття.

На відеозаписі від 17.01.2021 ОСОБА_9 зазначає, що він звернувся у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» для фіксування тілесних ушкоджень. Також він вказав, що звернувся з відповідною заявою щодо неправомірних дій працівників ДП «Галсільліс» до Шевченківського районного відділу поліції у м. Львів. Однак, з відповіді відділу поліції вбачається, що будь-які звернення від ОСОБА_9 не надходили, що свідчить про те, що інформація є неправдивою. Також, під час відеозапису він неодноразово називає ОСОБА_4 злодієм, директора ДП «Галсільліс» ОСОБА_3 «бандою, яка нападає на житлові будинки, погрожує людям зброєю та розправою».

26.01.2021 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» ОСОБА_2 опублікував текст внутрішнього розслідування ОСОБА_12 , в якому було описано вищевказані події 23.12.2020 зі слів ОСОБА_9 , із зазначенням прізвищ працівників ДП «Галсільліс», які начебто його катували. Згодом ОСОБА_2 неодноразово публікував на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» твердження, що працівники ДП «Галсільліс» є чорними лісорубами, які незаконно проводять вирубку лісу.

Поширена відповідачами вищеописана інформація про позивачів є негативною, недостовірною та порушує їх особисті немайнові права, ганьбить їх честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації, як посадовим особам Державного підприємства «Галсільліс».

Просили визнати, що інформація, поширена відповідачами у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є недостовірною та зобов`язати відповідачів спростувати поширену ними інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю відповідних працівників ДП «Галсільліс».

Стягнути з відповідачів солідарно на користь кожного із позивачів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, покласти на відповідачів.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди- задоволено частково.

Визнано, що інформація, поширена ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є недостовірною.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 спростувати поширену ними інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сплачений судовий збір в розмірі 3 608 грн. та 44 300 грн. за проведення експертизи.

Зобов`язано відповідачів ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 солідарно сплатити на рахунок одержувача ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» - 5 000 грн. за проведення експертизи цифрових відеозвуків з метою встановлення тестового змісту зафіксованих у них розмов (стенограм), відповідно до рахунку №01/08-1 від 01.08.2022.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що суд вирішив справу без його участі, відтак не надав йому можливості висловитися у судових дебатах.

Покликається на те, що в основу оскаржуваного рішення покладено висновок судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи усного та писемного мовлення, виконаного ТзОВ «Київська незалежна судово-експерта установа» від 01.08.2022 № 3221 з якого слідує, що експерт дійшов висновку про те, що спірна інформація містить у собі негативний зміст, який принижує честь і гідність позивачів, а також спотворює їх професійний та особистісний імідж.

При цьому, зазначає, що у рішенні жодним чином не доведено факту недостовірності поданої інформації, тому виникає питання, чому суд презюмує, що оскільки позивачів ображає негативна інформація, така є недостовірною.

Поряд з цим, усе, що встановив експерт, це фрагменти тексту викладені у форматі фактичних тверджень та місять негативну інформацію, яка не виходить за межі мовної поведінки, тому виникає питання, на підставі чого суд зробив висновок, що відповідна негативна інформація принижує честь і гідність позивачів, спотворює їх професійний та особистісний імідж, спричиняє моральну шкоду та яким чином визначено розір такої.

Зазначає, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте і позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, тобто позивач має довести факт не лише поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та визначають поняття гідності, честі та репутації людини, фактичних тверджень, а також судову практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що зміст спірних правовідносин становить подія, яка на думку авторів, може мати кримінальне спрямування, що не може не становити суспільний інтерес, у зв`язку з чим і було висловлене своє бачення обставин та причини цих подій, своє ставлення до них та можливо причетних осіб.

Таким чином, вислови в оспорюваному відео-сюжеті з врахуванням вжитих мовно-стилічтичних засобів є особистими судженнями.

Зокрема, незважаючи на те, що сюжет містив певні негативни вислови, такі не можна витлумачити, як такі, що містять фактичні дані, оскільки є оцінкою і не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Посилання позивачів на те, що відповідачі звинуватили їх у скоєнні кримінально караних діянь, не мають під собою жодних підстав, оскільки особи в сюжеті висловлювали свою думку, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилічтичні засоби, і до таких не можуть застосовуватися критерії кримінальних звинувачень.

Крім цього, суд не оцінив зроблений у форматі звернення, заклик акцентувати увагу на певні події, які мали кримінальне спрямування.

Стверджує, що поширена нформація не ганьбить честь та гідність позивачів, не завдає шкоди їх діловій репутації, позивачами не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує їх, перешкоджає здійсненню особистих немайнових прав чи призвела до негативних наслідків.

Вважає, що судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, відтак підстави для визнання вказаної позивачами інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи а також принижує честь та гідність, ділову репутацію відсутні.

Таким чином, не підлягає задоволенню і вимога про зобов`язання спростувати відповідну інформацію та стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними та жодним чином не обґрунтовані.

Також зазначає, що зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, що поширені у відповідних публікаціях, необхідно визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивачів та потребує спростування.

Крім цього, висловлювання відповідачів у справі взяті з контексту тверджень стосовно нанесених тілесних ушкоджень, тому на відповідачів не може бути покладена цивільно-правова відповідальність за допущені висловлювання критики.

Поширена інформація є оцінкою дій позивачів в умовах конфлікту між сторонами та спору.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У подальшому, 02.03.2023 апелянт ОСОБА_2 подавдоповнення до апеляційної скарги, однак колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі подані з порушенням строку, визначеного ст. 364 ЦПК України.

26.04.2023 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачів ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував висновки судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи усного та писемного мовлення, викладені експертом ТзОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» у висновку від 01 серпня 2022 року за № 3221, де експерт дійшов висновку, що спірна інформація містить у собі негативний зміст, який принижує честь і гідність позивачів, а також спотворює їх професійний та особистісний імідж, спричиняє моральну шкоду.

Суд звернув увагу, що вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Покликаючись на судову практику суд зазначив, що під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім`ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань, а недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено, що відповідачі не перевірили достовірність спірної інформації перед її поширенням, а факт поширення зазначеної інформації відповідачами підтверджується наданими позивачами письмовими доказами, а також дослідженими в ході розгляду справи відеоматеріалами на відповідному Інтернет-ресурсі, тобто спірна інформація доведена до відома необмеженого кола осіб - користувачів мережі Інтернет.

Даних та доказів, які б спростували факт поширення вищевказаної інформації відповідачами, суду не надано, відтак спірна інформація, з огляду на її зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачів.

Крім цього, твердження відповідачів не носять характеру оціночного судження, а містять фактичні твердження, що підтверджено висновком експерта.

Більше того, відповідачами не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена ними в мережі інтернет щодо позивачів.

Натомість, позивачі довели факт поширення недостовірної інформації відповідачами.

З врахування зазначеного, суд зобов`язав відповідачів спростувати поширену ними інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс».

Крім цього, врахувавши, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків та те, що позивачами, кожним окремо, також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно моральної шкоди у розмірі 100000 грн. кожному, мотивуючи тим, що поширення недостовірної інформації про них завдало істотної моральної шкоди, негативно вплинуло на їх ділову репутацію, суд дійшов переконання про те, що застосуванням образливих слів, розповсюджених у соціальній Інтернет-мережі серед необмеженого кола осіб, зміст образливих тверджень, викликав певний негативний суспільний резонанс, тобто образа набула суспільного характеру, при цьому, позивачі є працівниками державного підприємства, тому визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 45 000 грн. кожному позивачу, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Також суд стягнув судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, витрати за проведення судової лінгвістичної експертизи та за проведення експертизи цифрових відеозвуків.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповіднім їм правовідносини.

23.12.2020 позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є працівниками ДП «Галсільліс», їхали на службовому лісовозі у с. Лавочне Стрийського району Львівської області на планову загрузку.

На проїзній частині автомобіль був зупинений ОСОБА_9 , який перешкодив подальшому руху автомобіля. На вимогу позивачів покинути проїжджу частину дороги і не перешкоджати їм, останній почав нецензурно висловлюватися, обзивати позивачів злодіями, а згодом витягнув зброю, яку мав при собі.

Коли працівники ДП «Галсільліс» вийшли зі службового автомобіля, ОСОБА_9 вистрелив із пістолета ОСОБА_8 у ліву ногу і погрожував іншим працівникам фізичною розправою.

Внаслідок зазначених обставин ОСОБА_8 звернувся у Сколівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

З приводу вказаної ситуації, 25.12.2020 та 26.12.2020 у соціальній мережі «Facebook» відповідач ОСОБА_2 зі своєї сторінки соціальної мережі «Facebook» здійснив поширення інформації наступного змісту:

- «На Сколівщині 23.12.20 чорні лісоруби Славського Галсільлісу,місцевого журналіста-активіста села Лавочне ОСОБА_13 прив`язали до бампера лісовоза, наносили смертельні удари металевими деталями, викрали мобільний телефон з грошима, і якщо б не жителі села, в живих ОСОБА_9 уже б не було. Місцеві правоохоронні органи ніяких мір не принімають… (https://youtu.be/q-VU9_sqgNw);

-« ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Зі слів потерпілого журналіста ОСОБА_9 :

ІНФОРМАЦІЯ_4 на Сколівщині перешкоджання журналісту під час зйомки ст. 171 КК України ОСОБА_14 почув, що їдуть лісовози і побіг на дорогу, подзвонив на 102 і повідомив жителів села. Зупинив лісовоз представився журналістом і почав знімати їх на відео. З лісовоза вийшли четверо здорових чоловіків і почали бити ОСОБА_13 по голові. ОСОБА_13 втратив свідомість, а пізніше переконавшись, що ОСОБА_13 безпритомний почали його обшукувати і викрали мобільний телефон на який потерпілий ОСОБА_13 вів відеозйомку і викрали ще 5000 грн., які знаходилися в чохлі телефона. Підняли безпритомного журналіста і прив`язали буксировочним грубим пасом до бампера лісовоза. ОСОБА_13 почав приходити в себе уже прив`язаний пасом до бампера лісовоза, і вони знову продовжували його катувати, бити по голові. ОСОБА_13 безсилий відбивався, а дальше найстрашніше, катівники сіли на лісовоз і почали рухатися з прив`язаним до бампера чоловіком. Але зразу на дорогу вибігли жителі села Лавоне, дружина ОСОБА_13 і зупинили даний лісовоз. Відбулася словесна перепалка на грубих тонах. Люди намагалися ОСОБА_13 визволити, але їм це не вдавалось. Озвірілі чорні лісоруби кричали, що їх всіх зараз поб`ють….» (т. 1 а.с. 19).

Зазначені дописи розміщені у мережі інтернет у соціальній мережі «Facebook».

Крім того, як вбачається з переглянутого судом відео на СД-диску, наданого позивачами в якості додатку до позову, ОСОБА_9 стверджує, що він зупинив лісовоз, належний ДП «Галсільліс» у зв`язку з тим, що такий перевозив незаконно вирубаний кругляк. Після того, як він перешкодив проїзду лісовоза, з нього вийшли ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і останній почав завдавати йому ударів в голову. Згодом всі четверо працівників ДП «Галсільліс» почали його жорстоко бити, прив`язали до лісовоза і намагалися протягнути його.

Під час відеозапису ОСОБА_9 неодноразово називає ОСОБА_4 злодієм, а директора ДП «Галсільліс» ОСОБА_3 - «бандою, яка нападає на житлові будинки, погрожує людям зброєю та розправою».

17.01.2021 вказана вище інформація була поширена у соціальній мережі «Фейсбук» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується скрін-дописами таких.

Поширена відповідачами інформація розійшлась по безліч інтернет-ресурсів, які висвітлювали та транслювали розповідь ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , яка була знята на відео ОСОБА_10 та була викладена на сторінці « ОСОБА_11 » в мережі «Фейсбук» від 17.01.2021.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у соціальній мережі «Facebook» відповідач ОСОБА_2 зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook» опублікував текст внутрішнього розслідування ОСОБА_12 , в якому описані події 23.12.2020 зі слів ОСОБА_9 , із зазначенням прізвищ працівників ДП «Галсільліс», які на його думку, катували останнього.

Звертаючись із позовними вимогами, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначають, що поширена відповідачами інформація є негативною, недостовірною та порушує їх особисті немайнові права, просили спростувати зазначену інформацію, як таку, що не відповідає дійсності, порочить їх честь і гідність, впливає на зниження цінності особи позивачів в очах оточуючих, в очах суспільства, а також стягнути солідарно моральну шкоду з відповідачів.

Заперечення на позовні вимоги зводяться до того, що у позові неправильно застосовано положення норм права, не знайдено правильного балансу або пріоритету, як для правової та демократичної держави між двома конституційно-гарантованими правами: правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу - з іншого боку.

Зазначається, що ДП «Галсільліс» є комунальним підприємством, а відповідно, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього та його працівників є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його дії становить суспільний інтерес. Поширена інформація є оцінкою дій позивачів в умовах конфлікту між сторонами та спору, а тому за своєю суттю є думками та переконаннями відповідачів, які не можуть бути перевірені на предмет істинності, а отже є оціночними судженнями.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить із того, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, а саме дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Стаття 3 та стаття 28 Конституції України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із частиною 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Підставою для задоволення позову у справах про захист ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (ділову репутацію).

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

У пункті 14 цієї Постанови звернуто увагу на те, що позовна заява у відповідних справах має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

В свою чергу, під інформацією необхідно розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Враховуючи те, що під поширенням інформації розуміється доведення її до відома хоча б одній особі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що поширення інформації відбулося, оскільки спірні дописи розміщені у мережі інтернет, зокрема у соціальній мережі «Facebook», що є відкритою соціальною мережею, яка доступна необмеженому колу осіб.

Більше того, власне таку мету, на переконання колегії суддів, свідомо переслідували відповідчі, а саме доведення змісту допису до відома громадськості, тобто необмеженої кількості осіб, оскільки публікували такий у мережі інтернет.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на гідність та честь, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованогостаттею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» суд також розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Колегія суддів враховує, що межі широкої критики публічної особи не можуть виключати критеріїв свободи вираження поглядів, які відповідно до практики ЄСПЛ можуть підлягати обмеженням, зокрема, в частині визначення меж прийнятної критики, яка повинна бути підтверджена не те що повністю достовірними, а прийнятними та переконливими доказами.

Зі змісту пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» випливає, що при вирішенні спорів, пов`язаних з поширенням інформації стосовно приватного життя публічних осіб, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) про право на недоторканість приватного життя.

У вказаній Резолюції зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вонивиконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (абзац п`ятий пункту 21постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Як беззаперечно встановлено судом, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є працівниками ДП «Галсільліс», відтак повинні бути готові, що межі допустимої критики щодо них є значно ширші, ніж до окремої пересічної особи.

З матеріалів справи вбачається, що з метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції призначав у спарві судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу усного та писемного мовлення, на вирішення якої були поставлені відповідні питання (т. 1 а.с. 136-138).

Згідно із висновком експерта ТзОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи від 01 серпня 2022 року за № 3221, у фрагментах текстів постів, розміщених у соціальній мережі Facebook, та текстів, зафіксованих на відео (за додатком до Висновку № 3206 від 07 червня 2022 року експертизи цифрових відеозвуків з метою встановлення текстового змісту зафіксованих у них розмов), вказаних у питаннях, поставлених на вирішення експертизи, міститься негативна інформація щодо осіб позивачів. Проте на мовному рівні вказана інформація не виходить за межі норм мовної поведінки людей у конфліктній ситуації.

Висловлювання негативного характеру стосовно осіб позивачів, викладено у формі фактичних тверджень (т.1 а.с. 153-166).

Іншими словами, експерт дійшов висновку, що спірна інформація містить у собі негативний зміст та викладена, як фактичні твердження.

Крім цього, у матеріалах справи наявний висновок експертизи цифрових відео звукозаписів з метою встановлення текстового змісту зафіксованих у них розмов № 3206 від 07.06.2022 (т. 1 а.с. 167).

Поряд з цим, колегія суддів не може розділити твердження суду першої інстанції про те, експерт дійшов висновку, що спірна інформація принижує честь і гідність позивачів, спотворює їх професійний та особистісний імідж, а також спричиняє моральну шкоду, оскільки таких висновків може дійти виключно суд на підставі повного та всебічного аналізу обставин спірних правовідносин.

Більше того, питання моральної шкоди в принципі не ставилося перед експертом, а сам факт та розмір такої входить у предмет доказування, тому у задоволенні такої може бути відмовлено навіть за наявності підстав для задоволення інших цивільно-правових вимог (з якими позивач таку пов`язує).

В свою чергу, поширену відповідачами спірну інформацію, на переконання колегії суддів, по своїй структурі можна вінести до публіцистичного твору (по типу новинної статті) у якому інформація подається у публіцистичному стилі. Тобто інформація в змішаному виді із оціночними судженями (висловами у переносному значенні, з перебільшенням, тощо), з метою не просто подачі певних даних, а з метою також сформувати певну думку в оглядачів такої інформації щодо певних фактів, подій, та ін.; передачі певного підтексту при подачі певної інформації з оціночними судженнями; висвітлення свого бачення тієї чи іншої події, того чи іншого факту; певної оцінки тих чи інших дій, рішень, вчинків певних осіб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відповідна публікація, зважаючи на джерело, яким, та від імені якого опублікована, мету публікації, яку переслідували відповідачі (повідомлення про певні події, вчинки, акти, тощо, які стали відомими відповідачу у зв`язку із їх діяльністю; інформування громадськості про свою діяльність та своє бачення таких подій, фактів; формування певної думки з приводу конкретної події, фактів, про які йдеться, тощо), у цілому не може вважати оціночним судженням.

Разом з цим, позивачі просять визнати, що уся інформація, поширена відповідачами у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є недостовірною.

Іншими словами, позивачі не диференціюють, яка саме із поширеної відповідачами інформації про події від 23.12.2020 є недостовірною та має бути спростована, при цьому, не звернуши увагу на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та вдався до загального висновку про визнання інформації, яка поширена відповідачами про події від 23.12.2020, негативною.

Поряд з цим, у повідомленні зазначено про календарну дату 23.12.2020, місце відповідних подій, а саме село Лавочне на Сколівщині, а також фізичну присутність при таких учасників події, що за жодних обставин не може бути визано недостовірною інформацією, оскільки, визнається усіма учасниками справи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що зміст позовних вимог, які викладені у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання поширені у відповідних публікація необхідно визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивачів та потребує спростування, знайшли своє підтвердження та є підставними.

Зважаючи на висновок апеляційного суду про неможливість задоволення вимоги про визнання усієї інформації недостовірною, не може бути задоволена і вимога про зобов`язання відповідачів спростувати поширену ними інформацію.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо взнання недостовірною та спростування інформації, факт заподіяння моральних страждань неправомірними діями відповідачів, причинного зв`язку між діями відповідачів та спричиненням моральних страждань, позивачами також не доведено.

Крім цього, вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від інших вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги є такими, що знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області 08 грудня 2022 року скасувати.

Ухвали у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5412 (п`ять тисяч чотириста дванадцять) гривень 00 копійок, сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 травня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк