АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2023 року м. Чернівці

справа № 714/522/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтемій С. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив визнати виконавчий напис, який вчинений 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А., про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 75 від 14 квітня 2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Посилався на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. 14 липня 2020 року було вчинено виконавчий напис, за яким він запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 75 від 14 квітня 2008 року, а саме на земельні ділянки площею 0,1009 га та 0,1500 га, які розташовані в селі Горбова Чернівецького району Чернівецької області, з кадастровими номерами :01:002:0256 та :01:002:0255, належні на праві власності позивачу.

Вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням приписів чинного законодавства.

Заборгованість про яку зазначено у виконавчому написі на момент його вчинення була спірною. У виконавчому написі неправильно зазначено строк за який проводиться стягнення та місце проживання позивача.

Нотаріусом не було повідомлено по зміну кредитора у виконавчому написі та не додано оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, що у свою чергу створило ситуацію коли боржник не мав можливості заперечувати проти незаконно нарахованих йому грошових сум.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідачем для вчинення виконавчого напису були подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Михайленку С. А. всі документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також докази надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання із доказами їх відправки іпотекодавцю та боржнику.

З моменту надіслання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику минуло більше тридцяти днів, а тому приватний нотаріус Михайленко С. А. правомірно вчинив виконавчий напис на іпотечному договорі від 14 квітня 2008 року.

Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами те, що сума заборгованості перед відповідачем за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована до стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що нотаріус не повідомляв боржника про звернення до відповідача із заявою про вчинення виконавчого напису. Вказане створило ситуацію, коли боржник не міг заперечувати проти незаконно нарахованих сум, а нотаріусом не було перевірено безспірність вимог кредитора. Також у виконавчому написі неправильно зазначено строк за який проводиться стягнення боргу та місце проживання позивача.

Суд першої інстанції в судовому рішенні вказав на відповідність додержання нотаріусом формальних процедур та подання стягувачем всіх необхідних документів на підтвердження безспірної заборгованості, однак відповідач не надав доказів, які підтверджують існування заборгованості позивача в розмірі, який зазначений у виконавчому написі. Іпотечний договір було укладено на забезпечення виконання кредитного договору предметом якого був борг у доларах США, а отже неможливо встановити за яким курсом нотаріус визначив борг позивача.

В межах даного спору суд має надати оцінку безспірності заборгованості позивача, яка зазначена у виконавчому написі, а не встановлення суми коштів, які підлягають стягненню з боржника за кредитним договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

14 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 75, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 10 000 доларів США строком до 13 квітня 2018 року. Вказаний договір нотаріально не посвідчений (а.с.52-55).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищезазначеним договором про надання відновлювальної кредитної лінії, 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , який виступив майновим поручителем за зобов`язанням ОСОБА_3 , було укладено іпотечний договір № 75, згідно з яким ОСОБА_1 передано в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» належні йому на праві власності земельні ділянки площею 0,1009 га з цільовим призначенням для введення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0256 та площею 0,1500 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, які розташовані в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0255. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Оришко С. І. та зареєстрований в реєстрі за № 937 (а.с.45-47).

Згідно з підпунктами 4.1, 4.2 договору іпотеки, укладеного 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.6 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п. 4.6.2 Договору ).

З розрахунку заборгованості складеного АТ «Альфа-Банк» станом на 03 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 мала заборгованість за вищевказаним кредитним договором № 75 від 14 квітня 2008 року на суму 4 496 доларів США 84 центи (а.с. 57).

АТ «Альфа-Банк» 05 червня 2020 року звернулося до ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, та ОСОБА_3 , як боржника, із вимогою про усунення порушень та повідомлено останніх, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків являється АТ «Альфа-Банк». Також АТ «Альфа-Банк» повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що умови кредитного договору № 75 від 14 квітня 2008 року не виконані, у зв`язку із чим запропоновано останнім погасити заборгованість у найближчому відділені АТ «Альфа-Банк», а у випадку невиконання вказаної вимоги, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельні ділянки площею 0,1009 га та 0,1500 га, які розташовані в селі Горбова Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області з кадастровими номерами: :01:002:0256 та :01:002:0255. Такі вимоги були направлені за адресою зазначеною останніми в іпотечному договорі село Горбова Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області, про що свідчить реєстр рекомендованих поштових відправлень з описом вкладення №70/20 від 05 червня 2020 року (а.с.57-59).

14 липня 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису. Банк просив звернути стягнення на вищевказані земельні ділянки, які є предметом іпотеки за іпотечним договором № 75, посвідченим 14 квітня 2008 року приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу Оришко С. І. та зареєстрованим в реєстрі за № 937 (а.с.44).

Банком до заяви про вчинення спірного виконавчого напису були подані наступні документи: іпотечний договір (а.с.45-47); інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (а.с.48); інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого винесено відомості щодо заборони на іпотечне майно на підставі іпотечного договору від 14 квітня 2008 року та інші відомості щодо заборони на іпотечне майно на підставі укладених додаткових договорів до іпотечного договору (а.с.49-50); копія договору про надання відновлювальної кредитної лінії №75 від 14 квітня 2008 року (а.с.52-55); додаток №1 до вказаного договору (а.с.56); довідка - розрахунок заборгованості станом на 3 червня 2020 року (а.с.57); вимоги про усунення порушень (а.с.57-59); реєстр рекомендованих поштових відправлень з описом вкладення №70/20 від 05 червня 2020 року (а.с.59); список №3426 згрупованих поштових відправлень цінних листів поданих відправником ПАТ «Альфа-Банк», в якому містяться прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.59).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А. 14 липня 2020 року вчинив виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 1574, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельні ділянки площею 0,1009 га з цільовим призначенням для введення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:002:0256 та площею 0,1500 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, які розташовані в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0255, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначеного нерухомого майна, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання позичальником умов кредитного договору за період з 04 червня 2018 року по 03 червня 2020 року на загальну суму 4496 доларів США 84 центи, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03 червня 2020 року складало 120 495 гривень 06 копійок (а.с.157-158).

АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа-Банк», що підтверджується статутом АТ «Сенс Банк», затвердженим позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2022 року (протокол №2/2022, складений 18 серпня 2022 року) (а.с.73-75).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

У справі, яка переглядається, встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У справі, яка переглядається, встановлено, що заявою від 14 липня 2020 року АТ «Альфа-Банк», адресованою приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу, банк просив вчинити виконавчий напис, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставлене майно.

Укладений між банком та ОСОБА_3 кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19 (провадження № 61-20408св21), від 19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).

Доводи банку про те, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений на нотаріально посвідченому іпотечному договорі, а не на кредитному договорі, а тому банком було надано приватному нотаріусу повний перелік документів, необхідних для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, оскільки для звернення стягнення на заставне майно боржника нотаріус вчиняє виконавчий напис саме на документі, що встановлює заборгованість останнього, а не на правочині про забезпечення виконання зобов`язань, зокрема іпотечному договорі.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 28 червня 2023 року у справі №758/3725/21.

Крім того, у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 2 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зазначила, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

З установлених судом обставин справи вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_3 , надав довідку-розрахунок заборгованості станом на 3 червня 2020 року. З урахуванням положень Переліку документів зазначений документ не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Виходячи із вищевикладеного, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями, яку Верховний Суд виклав у постанові від 6 червня 2019 року у справі №750/1627/18 та постанові від 15 лютого 2023 року у справі №947/10174/21.

Разом з тим, аргументи позивача про те, що нотаріус не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, а також не правильно зазначив місце проживання позивача у виконавчому написі не можуть бути підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Виконавчий напис, який вчинено 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем на підставі іпотечного договору №75 від 14 квітня 2008 року про звернення стягнення на земельні ділянки площею 0,1009 га та 0,15 га, які знаходяться в селі Горбова Чернівецького району Чернівецької області, в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №75 від 14 квітня 2008 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно з квитанцією №12 від 1 травня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок (а.с.28).

Згідно з квитанції від 23 жовтня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1610 гривень 40 копійок (а.с.203).

Отже, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2684 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 червня 2020 року у справі №211/1674/19.

В суді першої інстанції правничу допомогу позивачу надавав адвокат Соник В. В., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 24 лютого 2023 року, ордером про надання правничої (правової) допомоги від 11 квітня 2023 року серії СЕ №1057615 (а.с.16-17,20).

Пунктами 4.2 вказаного договору про надання правової допомоги сторони узгодили фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 6000 гривень.

З квитанції №21/02/23 від 11 квітня 2023 року вбачається, що позивач сплатив адвокату Сонику В. В. 6000 гривень в рахунок оплати послуг з надання правничої допомоги (а.с.18).

З огляду на вказане позивачем документально доведено, що ним під час розгляду справи понесено витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень.

Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернувся до суду з заявою про зменшення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу на 80 відсотків (а.с.168-169).

Посилався на те, що вартість послуг в розмірі 6000 гривень є завищено порівняно з складністю справи та обсягом наданих послуг, а тому є неспівмірною. В матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, в розмірі 6000 є співмірною із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Враховуючи визначення у договорі про надання правничої допомоги фіксованого розміру гонорару адвоката, розміру судових витрат позивача, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у зв`язку з відсутністю детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом буде вважатися надмірним формалізмом та порушить один з основних принципів цивільного судочинства, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинено 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем на підставі іпотечного договору №75 від 14 квітня 2008 року про звернення стягнення на земельні ділянки площею 0,1009 га та 0,15 га, які знаходяться в селі Горбова Чернівецького (Герцаївського) району Чернівецької області, в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №75 від 14 квітня 2008 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 листопада 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА