ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7762/23 Справа № 185/2248/23 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року в розмірі 12059,38 Доларів США та судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитну лінію у розмірі 8700 Доларів США строком до 28 березня 2028 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені в договорі, але ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав в строки встановлені кредитним договором.

З урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 04 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором склала 12059,38 Доларів США, з якої 4300,53 Доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3605,33 Доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом,176,97 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3976,55 Доларів США нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, а тому ОСОБА_1 виступає як солідарний боржник.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кожним черговим платежем починаючи з 28 січня 2015 року по 26 січня 2016 року. А по всім наступнимплатежам через 5 днів після пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, тобто з 31 січня 2016 року. Таким чином п`ятирічний строк позовної давності закінчився 31 січня 2021 року. Позовна заява надійшла до суду з порушенням цього строку, а саме 09 січня 2023 року. Окрім цього суд першої інстанції посилався на те, що позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. А отже позовні вимоги є недоведеними.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNQTGK00000212, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8700 доларів США на наступні цілі: у розмірі 7000 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 1700 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених договором. Договором передбачено сплату за користування кредитом відсотків у розмірі один відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 відсотків річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 8.2 договору.

Погашення заборгованості повинно здійснюватися шляхом сплати позичальником щомісячного платежу у розмірі 80,29 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам, винагороди, комісії. Кінцевий термін повернення кредиту 28 березня 2028 року.

Як передбачено пунктом 5.5. кредитного договору № DNQTGK00000212, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № DNQTGK00000212 між сторонами був укладений договір поруки з ОСОБА_1 .

З виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за кредитним договором склала 12059,38 Доларів США, з якої 4300,53 Доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3605,33 Доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом,176,97 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3976,55 Доларів США нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Останній платіж за кредитним договором №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року позичальник зробив 24 грудня 2014 року.

Крім того, спірний кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача 1 повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

Саме з цього часу виникло право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кожним черговим платежем. За графіком погашення кредиту дата здійснення наступного щомісячного платежу 28 січня 2015 року. Саме з цієї дати позивач міг довідатися про порушення свого права, а саме невиконання позичальником свого зобов`язання у визначений термін.

Однак, позивач змінив строки виконання зобов`язань пред`явивши Відповідачу письмову вимогу від 26 січня 2016 року (вихідний №30.1.0.0/2 80328DNH0S536) щодо дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кожним черговим платежем починаючи з 28 січня 2015 року по 26 січня 2016 року. А по всім наступним платежам через 5 днів після пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, тобто з 31 січня 2016 року. Таким чином п`ятирічний строк позовної давності закінчився 31 січня 2021 року. Позовна заява надійшла до суду з порушенням цього строку, а саме 09 січня 2023 року. Окрім цього суд першої інстанції посилався на те, що позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. А отже позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів частково не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Під час слухання справи в суді першої інстанції, відповідач заявив про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності.

Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що порушення прав позивача почалось з 31 січня 2016 року, тоді як з позовом Банк звернувся до суду 09 січня 2023 року, тобто після спливу строку позовної давності, який відповідач просить застосувати, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.

Що стосується посилань суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду із даним позовом та на підтвердження своїх позовних вимог, Банком надано кредитний договір №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року, договір поруки №DNQTGK00000212 від 28 березня 2008 року, а також належним чином розрахунок заборгованості станом на 04 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором склала 12059,38 Доларів США, з якої 4300,53 Доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3605,33 Доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом,176,97 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3976,55 Доларів США нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що вбачається з розрахунку заборгованості, а отже знав про умови договору та погоджувався з ними.

А отже посилання суду першої інстанції на необґрунтованість позовних вимог, є безпідставними.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, саме з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Оскаржуване рішення в частині посилання суду на необґрунтованість позовних вимог, підлягає скасуванню, а в іншій частині, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року змінити виключивши із його мотивувальної частини висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко