Справа №489/7712/21
Провадження №2/489/367/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Войтенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В.

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 січня 2021 року він, на автомобілі «Hyundai Kona», державний номер НОМЕР_1 , приблизно о 21.10 год., рухався по пр-ту Центральному від вул. Маршала Василевського у напрямку Херсонського шосе у третій стороні проспекту. Була темна пора доби, йшов дощ, були умови недостатньої видимості, тому, у відповідності до п. 2.3 б ПДР він був уважним і стежив за дорожньою обстановкою. Його швидкість руху була такою, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. В самому кінці проспекту Центрального, перед виїздом на перехрестя з круговим рухом він почав перестроюватися у другий ряд проспекту, оскільки кругове перехрестя мало дві смуги руху, цей ряд виходив на правий, зовнішній ряд кругового перехрестя і він планував з`їхати з кільця прямо у напрямку Херсонського шосе. Перед початком маневру, він передивився дзеркала заднього виду , полоса справа була вільною. Однак, з початком перестроювання його авто справа вдарило інше авто «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , яке рухалося з надвеликою швидкістю. Після зіткнення, водій іншого авто, зробив спробу залишити місце ДТП, однак допустив наїзд на бордюр ний камінь та вдруге скоїв ДТП. В автомобілі «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 перебували власник авто у нетверезому стані та водій. На місце ДТП приїздило два екіпажа патрульної поліції й після переглядів записів відео реєстраторів, були згодні на оформлення протоколу ДТП з обоюдної сторони водіїв, що не влаштовувало власника автомобіля «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 . І тільки третій екіпаж патрульної поліції, після перемовин з власником автомобіля «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , погодився зробити його ( ОСОБА_1 ) винним у ДТП. Інспектора поліції склали відносно нього протокол ДПР № 527537 від 05.01.2021, з яким він не погодився та не визнав свою винну у скоєнні ДТП. Інспектор поліції назвав схемою місця ДТП, проте, вказана схема не відповідає обставинам ДТП та складена в порушення вимог Інструкції. Схема місця ДТП ним не була підписана, оскільки він з нею не був згодний. Показання засобів відеоспостереження були у наявності, однак інспектори поліції їх проігнорували. В ході судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва 30.03.2021 було встановлено, що автомобіль марки «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль ОСОБА_1 та допускає з останнім зіткнення. В діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження по справі відносно нього було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, залишено без змін. З метою усунення будь-яких розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 , апеляційним судом призначалася судова авто-технічна експертиза, під час проведення якої фактично доказано його невинуватість.

Від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що 05.01.2021 інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Мкртчан М.Г. складено протокол серії ДПР18 № 527537, згідно якого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 залишено без змін. В позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з вищевикладеними обставинами, йому була заподіяна моральна шкода. Відповідач вважає, дану вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що Департамент патрульної полії Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. А тому, посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діяннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду» стосовно відшкодування шкоди є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню в даному конкретному випадку. Щодо помилкового застосування позивачем ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, слід зазначити, що тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди та на підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України і Закону № 266/94-ВР здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляду арешту або виправних робіт. Позивачем не доведено заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин згідно ст..ст. 1167, 1174 ЦК України. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з родиною, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення до його адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не є доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що доводи відповідача про те, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно УПП в Миколаївській області не є органом, що здійснює досудове розслідування є помилковим та суперечить вимогам КУпАП. Саме досудове розслідування інспектора поліції Мкртчан М.Г., яке було проведено із явними порушеннями проведення такого досудового розслідування в адміністративній справі призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та розгляду його справи у суді. У результаті зазначених неправомірних дій відбулися суттєві та неприємні зміни у його житті. Необхідність збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до суду, доведення своєї невинуватості в судах позначилось на його душевному стані та завдало моральних страждань. Твердження відповідача, що застосування в даному випадку норм ст.. 1167, 1174 ЦК України за відсутності доведення позивачем заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин, згідно вказаних статей є помилковим та недоречним та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки суперечать Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закону України «Про Національну поліцію» та правовим висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) та постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 726/837/20. Твердження відповідача, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди, не можуть заслуговувати на увагу суду, оскільки також суперечать вказаним вище правовим висновкам Верховного Суду та суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

Ухвалою суду від 26.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2022, призначено судове засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 29.11.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №527537 від 05.01.2021 року, 05.01.2021 року о 21 год. 15 хв., м.Миколаїв, Інгульський район, проспект Центральний, 313, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «HYUNDAI KONA» державний номерний знак НОМЕР_1 , напроти АЗС «WOG» при перестроюванні не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «BMW X3» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , що рухався в попутньому напрямку, по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. Внаслідк ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Таким чином посадова особа, яка складала протокол, дійшла висновку, що своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.3 «б», п.10.3 Правил дорожнього руху.

В ході дослідження у судовому засіданні 30.03.2021, Ленінським районним судом м. Миколаєва, запису з відеореєстратора ОСОБА_1 вбачалося, що автомобіль марки «BMW X3» на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль ОСОБА_1 , та допускає з останнім зіткнення.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року залишено без змін.

Під час розгляду апеляційної скарги та з метою усунення будь-яких розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 , Миколаївським апеляційним судом призначено судову авто-технічну експертизу.

Результати дослідження викладені у висновку експертів №21-3644/3784 від 16 липня 2021 року (а.с.87-107) (далі Висновок експерта).

Об`єктом дослідження експертами, поряд з іншим, стали файли 20210105_221303А_Е.mp4, EMER25F.MOV, EMER25R.MOV, камера 1WOG.asf, камера 2WOG.asf

Враховуючи час від початку виразного маневру праворуч автомобіля «HYUNDAI KONA» по моменту зіткнення (1.6 сек.), час з моменту оцінки дорожньої ситуації до моменту впливу на органи керування транспортним засобом (приблизно 0,25 сек.), час запізнення рульового керування (приблизно 0.15 сек.), експертом розраховано, що водієві автомобіля «HYUNDAI KONA» потребувалось не менше 2.00 сек. для оцінки руху автомобіля «BMW X3» як перешкоди на тій смузі, яку він мав намір зайняти, та вжити відповідних заходів (надати дорогу). У цей момент (за 2.00 сек. до зіткнення) автомобіль «BMW X3» знаходився ще у третій смузі руху, як і автомобіль «HYUNDAI KONA», тобто в положенні, яке з технічної точки зору, жодним чином не попереджало водія «HYUNDAI KONA» про наступні дії водія «BMW X3» про перестроювання у другу смугу (а.с.98).

За Висновком експерта в діях водія автомобіля «HYUNDAIKONA» у момент здійснення ним маневру перестроювання з третьої на другу смугу руху не вбачається невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.3 Правил. Дії водія «HYUNDAI KONA», з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач протиправно склав протоколи про адміністративне правопорушення відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви свою правову позицію сторона позивача доводить посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21). Так зі змісту вказаної постанови вбачається, що такій зазначено:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

Разом з тим судом вивчено судову практику Верховного суду, що стосується стягнення моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, та встановлено наступне.

У постанові Верховного суду від 21.10.2020 року (справа № 312/262/18; провадження № 61-14401св19) суд вказав: «Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди».

Також суд при розгляді даної справи враховує постанову Великої палати від 08.02.2022 року (справа № 201/10234/20 , провадження № 14-77цс21), у якій зазначено: «131.Передбачене статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Факт спричинення моральної шкоди, які її розмір, що перевищує мінімально встановлений законом, підлягають встановленню та доведенню при розгляді відповідної вимоги, поданої у будь-якій формі з дотриманням необхідних, передбачених статтею 175 ЦПК України елементів у позовному провадженні.»

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Детально вивчивши надані стороною позивача докази по справі суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо негативного впливу складених відносно ОСОБА_1 адміністративних протоколів на його відносини з оточуючими.

Крім того суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до адміністративних судів з позовами на неправомірні дії працівників УПП Національної поліції в Миколаївській області при складенні адміністративного протоколу ДПР № 527537 від 05.01.2021.

Таким чином суд приходить до переконання, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволення позовних вимог у зв`язку не безпідставністю.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

Управління патрульної поліції у Миколаївській області, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б/1, ;

Державна казначейська служба України, юридична адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

Повний текст судового рішення складено «03» травня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева