ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м.Суми

Справа №587/1743/22

Номер провадження 22-ц/816/1487/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

у присутності:

позивачів:

- ОСОБА_1 та його представника адвоката Осмоловського В`ячеслава Анатолійовича ,

- ОСОБА_2 ;

-представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кругляка Володимира Вікторовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником - адвокатом Кругляком Володимиром Вікторовичем,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2023 року у складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 07 липня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди завданою у зв`язку зі смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивували тим, що в провадженні Сумського районного суду Сумської області перебували матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні позивачі були визнані потерпілими, оскільки загиблий ОСОБА_4 був їх сином. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року закрито кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. У зв`язку з тим, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України не є реабілітуючою обставиною, то потерпілі (позивачі) для відшкодування завданої їм моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина, вирішили звернутися до суду з даним позовом в рамках цивільного судочинства.

Зазначають, що у зв`язку із втратою сина вони фактично втратили сенс життя. Спогади про загибель сина спричиняють нестерпні болі та емоційні страждання, а відповідач, який керував автомобілем у стані алкольного сп`яніння, навіть не вибачився за свої дії. Протягом 10 років після ДТП він надає неправдиві свідчення з метою уникнення відповідальності. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 500 000 грн моральної шкоди, завданої смертю сина - ОСОБА_4 .

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 000 грн, завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 000 грн, завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Кругляка В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, частково задовольнивши позовні вимоги потерпілих у розмірі 100 000 грн на кожного потерпілого.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з рішення суду не зрозуміло, моральна шкода стягується з відповідача як винної особи чи як з володільця джерела підвищеної небезпеки. Вважає, що його вина не доведена. А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, але не з підстав стягнення моральної шкоди, як з винуватця ДТП а як з володільця джерела підвищеної небезпеки, який володів транспортним засобом на час настання ДТП. Крім того, і в рішенні суду є посилання на вимоги про відшкодування завданої шкоди саме як з особи - володільця джерела підвищеної небезпеки.

Від позивачів відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивачів та представника Осмоловського В.А. , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що син позивачів - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

На розгляді в Сумському районному суді Сумської області перебувало кримінальне провадження № 0000064 (справа № 587/350/21) відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що в темну пору доби 19 серпня 2012 року він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer» н.з. НОМЕР_1 по автодорозі «Батурин-Конотоп-Суми», рухаючись у м. Суми вул. Білопільський шлях на виїзд із міста з перевищенням дозволеної швидкості в населеному пункті (понад 60 км/год). В салоні керованого ним транспортного засобу перебували на той час пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Того ж дня, близько 03 год. 30 хв. під час руху на ділянці 154 кв + 50 м вище вказаної автодороги, між населеними пунктами м. Суми та смт Степанівка Сумського району Сумської обл. ОСОБА_3 , знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та не вибрав швидкісний режим, який дозволив би йому забезпечувати курсову стійкість і керованість транспортного засобу, в результаті чого втратив контроль за рухом автомобіля та допустив його виїзд за межі проїзної частини з послідуючим перекиданням. Внаслідок ДТП водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень померли на місці пригоди (а.с. 2-7, Т. 1 к/с № 587/350/21).

Відповідно до висновку експерта № 722 від 20 вересня 2012 року за результатами проведення судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_4 настала в результаті сполученої тупої травми тіла, що супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою (крововиливи під тверду та масивні під м`які мозкові оболонки, крововиливи в тканини головного мозку (мікроскопічно), закритою травмою грудної клітки (множинні двосторонні переломи ребер, перелом правої ключиці, забій легень, двосторонній гемоторакс), яка призвели до порушення зовнішнього дихання та розвитку гострої дихальної недостатності, закритою травмою органів черевної порожнини (розриви печінки, розчавлення селезінки), яка ускладнилась розвитком масивної внутрішньочеревної кровотечі та призвела до недокрів`я внутрішніх органів. Сукупність зовнішніх та внутрішніх тілесних ушкоджень (їх характер та локалізація) з урахуванням обставин справи вказують на те, що наймовірніше потерпілий в момент пригоди знаходився не на водійському сидінні - відсутні характерні для водія ушкодження, натомість ушкодження характерні для пасажира заднього сидіння (а.с. 3-6, Т. 2 к/с № 587/350/21).

Згідно висновку експерта № 176 від 29 жовтня 2012 року за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи з технічної точки зору, дії водія автомобіля Міцубісі не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. В дорожній ситуації, що склалася, причинний зв`язок мається між наслідками та діями водія автомобіля Міцубісі, які не відповідають вимогам пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. Водій автомобіля Міцубісі мав можливість здійснити необхідні дії направлені на своєчасне зменшення швидкості руху до безпечної величини 84,6 км/год, а також до допустимої величини 60 кв/год та виключити виникнення даної пригоди (а.с. 26-29, Т. 2 к/с № 587/350/21).

Відповідно до висновку експерта № 28/64/2019 від 09 липня 2019 року (експертиза за матеріалами справи) враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; встановлений експертною комісією механізм перекидання автомобіля та напрямок дії інерційних сил на тіла осіб, які перебували в салоні автомобіля під час його переміщення у некерованому стані до кінцевого положення; механічні пошкодження транспортного засобу; слідову картину, зафіксовану на місці ДТП; положення пасків безпеки робочого місця водія та пасажира переднього сидіння, зафіксованих на місці пригоди 19 серпня 2012 року під час огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу, більш ймовірно, що ОСОБА_3 перебував на водійському сидінні (за кермом), а ОСОБА_4 на задньому сидінні справа автомобіля «Mitsubishi Lancer» н.з. НОМЕР_1 під час ДТП (а.с. 70-114, Т. 2 к/с № 587/350/21).

Ухвалою Сумського районного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 587/350/21 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000064 від 26 листопада 2012 року - закрито (а.с. 11-12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не звільняє його від цивільно-правової відповідальності відшкодувати завдану моральну шкоду потерпілим в порядку цивільного судочинства. Діями відповідача ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода. Сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості страждань позивачів. Виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважав, що справедливою компенсацією перенесених позивачами моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди по 500 000 грн кожному.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 було закрито саме у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

ОСОБА_3 мав право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації), однак саме він звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків давності, а в судовому засіданні зазначив, що йому зрозумілі роз`яснені судом суть і наслідки такого звільнення від відповідальності, а саме, що звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про його виправдання або визнання невинуватим у вчиненні злочину, що будучи звільненим від кримінальної відповідальності від вважатиметься таким, що не має судимості, і що вказана обставина закриття провадження є нереабілітуючою.

Протиправність дій відповідача полягала в недотриманні ним пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. Він мав можливість здійснити необхідні дії направлені на своєчасне зменшення швидкості руху до безпечної величини та виключити виникнення даної ДТП, що підтверджується висновком експерта № 176 від 29 жовтня 2012 року. Його протиправні дії призвели до ДТП, в якій загинув ОСОБА_4 . Отже, наявний причинний зв`язок між наслідками та діями відповідача, як водія автомобіля Mitsubishi.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що висновки експертиз у кримінальному провадженні мають істотну протилежність стосовно того, хто був за кермом транспортного засобу під час настання ДТП, колегія суддів зауважує, що в кримінальному провадженні проводився ряд експертиз, висновки яких дійсно містили певні протиріччя, з метою усунення яких ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2019 року в даному кримінальному провадженні було призначено комплексну судово-медичну, медико-криміналістичну, судово-технічну, транспортно-трасологічну експертизу та експертизу технічного стану транспортного засобу, за результати проведення якої було складено висновок експерта № 28/64/2019 від 09 липня 2019 року, згідно якого, як вже було зазначено вище,більш ймовірно, що ОСОБА_3 перебував на водійському сидінні (за кермом), а ОСОБА_4 на задньому сидінні справа автомобіля «Mitsubishi Lancer» н.з. НОМЕР_1 під час ДТП. Крім того, обставину того, що саме відповідач перебував за кермом автомобіля підтвердив допитаний в суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження експерт ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_3 в даній цивільній справі, рішення в якій переглядається, не було надано беззаперечних доказів на спростування обставин перебування його за кермом автомобіля, який потрапив у ДТП.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до ДТП, в якій загинув ОСОБА_4 , батькам загиблого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода.

Стосовно розміру моральної шкоди.

Врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачам було завдано моральні страждання, глибину та тривалість душевних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок загибелі сина, тяжкість вимушених змін у її життєвих відносинах, відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо, колегія суддів з урахуванням вимог розумності і справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачів по 500 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником - адвокатом Кругляком Володимиром Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 листопада 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов