Головуючий у І інстанції Ларіонова Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання дій незаконними, стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до АТ «ПУМБ», в якому просив: визнати дії відповідача незаконними та стягнути з нього на свою користь грошові кошти в розмірі 74 310,80 грн.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та стягнути судові витрати по справі, посилаючись на те, що він, ОСОБА_1 , є клієнтом АТ «ПУМБ», у якому має відкриті рахунки.

Відповідач незаконно обмежив видаткові операції по його рахунках: на дебітній картці № НОМЕР_1 , номер рахунку ІВАN НОМЕР_2 , відкритий для отримання заробітної плати, із залишком 71 000 гривень 00 копійок; на кредитній картці № НОМЕР_3 номер рахунку ІВАN НОМЕР_4 із залишком власних коштів у розмірі 3 310 гривень 80 копійок.

У зв`язку із здійсненням контролю фінансових операцій, співробітникам банку позивачем було надано весь пакет документів для підтвердження джерел походження грошових коштів, які були внесено на поточний рахунок (довідки форми ОК-7, довідки форми ОК-5, довідки про доходи, виписки ПАТ «ПУМБ», договори про надання поворотної фінансової допомоги, оборотно-сальдові відомості, договори безпроцентних позик, платіжні доручення, виписки по кредитній карті, акти звірок, документи членів сім`ї). Крім того, 31.05.2022 року позивач додатково на ім`я Голови правління АТ «ПУМБ» подавав заяву з ґрунтовними поясненнями по суті фінансових операцій із зазначенням джерела походження коштів.

Листом від 24.06.2022 року № КНО-33/40676 співробітники банку позивачу повідомили, що видаткові операції за його рахунками були обмежені у зв`язку з необхідністю виконання Банком, як суб`єктом первинного фінансового моніторингу, норм чинного законодавства в частині виконання заходів належної перевірки клієнта, зокрема, здійснення постійного моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта. Після чого, додатково позивачем надіслано до банку необхідні документи.

Більш того, 07.06.2022 року позивач письмово (заява зареєстрована за вх. 486/120/474 від 07.06.2022) просив Банк закрити його рахунки та залишок коштів перевести на його кредитну картку Монобанк.

У вересні 2022 року позивачем повторно до Банку направлена заява щодо повідомлення причин дії обмежень видаткових операцій по рахункам, щодо надання інформації, які саме суми та на підставі яких документів були прийняті банком, які суми та документи не були враховані Банком і яка причина, про повідомлення переліку документів, що необхідно додатково подати Банку для зняття обмежень та можливості розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Позивач отримав відповідь з Банку з безпідставними причинами відмови. Тому, позивач був вимушений подати скаргу до Національного банку України, на яку отримав відповідь №14-0004/76600 від 03.11.2022 року, що його фінансовий стан підтверджено Банком частково, та необхідно подати документи, що підтверджують джерела походження коштів. Зняття обмежень з його рахунків можливе після надання ним документів/інформації на всю суму запиту та повного завершення Банком ПЗНП.

На думку позивача, дії банку щодо обмеження видаткових операцій по рахункам та бездіяльність в частині не закриття рахунків та відмови перерахування грошових коштів на інший рахунок в Монобанку є незаконними та порушують права позивача, у зв`язку із чим ОСОБА_1 і звернувся до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилався на те, що чинне законодавство передбачає обов`язок Банку самостійно закрити рахунок клієнта, у випадку прийняття рішення про відмову від підтримання ділових відносин, з попереднім перерахуванням коштів, які належать Клієнту, за наданими ним реквізитами, та водночас не вимагає подання Клієнтом заяви на закриття рахунку, як необхідної умови припинення ділових відносин.

При цьому, позивач звернувся до Банку із заявою (вх. № 486/120/474 від 07.06.2022), в якій просив закрити належні йому рахунки, а залишок коштів перевести на його кредитну картку в іншому Банку, зазначивши реквізити, необхідні для перерахування коштів. Крім цього, 12.06.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділення № 25 AT «ПУМБ», де подав заяву (вх. № 120/55/078) про перерахування коштів на його банківський рахунок в АТ «Універсалбанк», проте станом на дату подання апеляційної скарги ця заява відповідачем виконана не була.

Позивач вважає, що вчинив всі залежні від нього дії, направлені на повернення йому коштів відповідачем, але кошти до сьогоднішнього дня йому не повернуто.

Апелянт також зазначив, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності тривалого обмеження його права на розпорядження належним йому майном, що свідчить про порушення майнових прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належними йому грошовими коштами на банківських рахунках.

Вказує, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм, передбачених ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 387 ЦК України, ст.ст. 15, 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління НБУ № 65 від 19.05.2020, та без належної оцінки доказів, які свідчать про надання позивачем реквізитів свого банківського рахунку, як необхідної умови для повернення коштів відповідачем, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення в межах заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «ПУМБ» - адвокат Квашнін М.О. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Книшов І.Г. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представники відповідача АТ «ПУМБ» - Квашнін М.О. та Комишна К.С. в апеляційному суді просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.06.2019 року ОСОБА_1 підписав заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ».

На підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «ПУМБ», позивачу було відкрито наступні рахунки: ІBAN НОМЕР_2 та НОМЕР_4 .

Згідно листів АТ «ПУМБ» № КНО-33/40676 від 24.06.2022 року та № КНО-33/80744 від 06.10.2022 року банком неодноразово направлялись ОСОБА_1 запити з вимогою надати документи на підтвердження, зокрема, джерел походження коштів, які з 23.05.2021 року було зараховано на рахунки позивача дробленням, через касу банку: готівкою - 1 022 380 грн., використовуючи мережу ПТКС-821 765 грн., за допомогою Р2Р-сервісів - 298 739 грн. (на загальну суму 2 142 884 грн.).

На вказаний запит позивачем було надано наступні документи: довідка за формою ОК-7 позивача на суму 256 295 грн.; довідка за формою ОК-7 дружини позивача на суму 1 088 213 грн.

При цьому, як вбачається з відзиву на позовну заяву, позивач на суму 798 376 грн. не надав Банку документів із переліку, визначеного АТ «ПУМБ».

Листом № К25-02.2/1 від 07.03.2023 року AT «ПУМБ» повідомив позивача про необхідність з`явитись до відділення AT «ПУМБ» для надання заяви на закриття рахунків, а також реквізитів банківського рахунку для перерахування залишку коштів. У разі не надання заяви на закриття рахунків AT «ПУМБ» здійснить закриття рахунків у порядку, передбаченому внутрішньобанківськими правилами.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року № 361-IX (надалі Закон № 361-IX) визначено підстави для здійснення банком відмови від втримання ділових відносин з клієнтом та від проведення фінансових операцій.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 8 Закону № 361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:

- забезпечувати згідно вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином дозволить виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин із клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноваженому органу (далі - СУО), а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій у протиправних цілях;

- проводити належну перевірку нових клієнтів та існуючих клієнтів;

- забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі здійснюваних на користь клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявної у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи у разі потреби інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-IX, одним із заходів належної перевірки є проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявної у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, у разі потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями).

Отже, банк має право запросити інформацію про джерела походження коштів незалежно від суми операції та форми внесення коштів (готівкою або безготівковим переказом).

Відповідно до п. 67 п. 1 ст. 1 Закону №361-ІХ, порогові та підозрілі фінансові операції підлягають фінансовому моніторингу.

Фінансова операція незалежно від суми є підозрілою, якщо банк має підозри або підстави вважати її пов`язаною зі злочинною діяльністю, фінансуванням тероризму, поширенням зброї масового знищення (ст. 21 Закону №361-IX). При віднесенні фінансової операції до підозрілої банк керується індикаторами, встановленими НБУ у Додатку 20 Положення № 65.

Відповідно до п.п. 2 п. 6 Положення № 65, Банк зобов`язаний забезпечити належну організацію внутрішньобанківської системи запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - ПВК/ФТ) та проведення первинного фінансового моніторингу. Метою належної організації внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу є можливість належним чином виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) та повідомляти про них СУО.

Положенням № 65 передбачена необхідність здійснювати на постійній основі моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями), включаючи посилені заходи належної перевірки (далі - ПЗНП).

Відповідно до Додатку 6 до Постанови № 65, під час здійснення ПЗНП, банк обирає вид необхідного до вжиття заходу залежно від виявлених ризиків, притаманних діловим відносинам із клієнтом, що є пропорційним таким ризикам.

Такими заходами, можуть бути, зокрема, встановлення певних обмежень/лімітів на використання клієнтом послуги/продукту.

Одним індикатором підозрілої фінансової операції, встановленим п.п. 15 п. 68 розділу III Додатку 20 до Положення № 65 є проведення (структурування) готівкової фінансової операції таким чином, щоб уникнути вимог, які пред`являються при здійсненні відповідних порогових фінансових операцій.

Згідно п.п.5.1. Розділу І ДКБО Клієнт зобов`язаний на першу вимогу Банку відвідати Банк, за місцем де була оформлена Заява на приєднання до Договору, та/або надати достовірні документи та/або відомості, необхідні з метою: здійснення Банком процедур належної перевірки Клієнта і моніторингу ділових відносин/фінансових операцій. Зокрема, надати документи і відомості, необхідні для з`ясування його особи, суті діяльності, фінансового стану, джерел походження коштів, пов`язаних з фінансовими операціями, мети та підстави здійснення фінансових операцій, відповідності фінансових операцій Клієнта наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик - актуалізації інформації щодо Клієнта та інші документи/відомості, необхідні для виконання Банком функцій суб`єкту первинного фінансового моніторингу у відповідності до законодавства України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та/або інформацію і документи на виконання вимог FATCA.

Підпунктом 1.1.21. Розділу II ДКБО встановлено, що Банк має право призупинити здійснення операцій за картковим рахунком за допомогою картки, тобто зупинити (блокувати) дію картки, у разі ненадання клієнтом документів або нез`явлення у Банк, в тому числі згідно із п.5.1.1. Розділу II цього Договору.

Пунктом 6.3.15.4. Договору II ДКБО встановлено, що Банк має право заблокувати доступ до Системи «Інтернет-банкінг» у разі невиконання клієнтом обов`язку з надання документів та/або нез`явлення клієнта у відділення Банку у випадках, передбачених п.5.1.1. ділу І цього Договору.

Згідно п.2.4.7. Розділу І ДКБО Банк має право розірвати в односторонньому випадку договір з клієнтом у порядку та на умовах, визначених Договором, та самостійно закрити Картковий рахунок та/або інший рахунок, відкритий відповідно до цього Договору, при реалізації права Банку відмовитися від підтримання ділових відносин у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Статтею 15 Закону № 361-IX визначено підстави для здійснення банком відмови від підтримання ділових відносин з клієнтом та від проведення фінансових операцій.

Відповідно до ст. 15 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.

У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції, або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Враховуючи те, що позивач на запит банку, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» надав неповну інформацію щодо підтвердження джерел походження коштів, не підтвердивши джерела походження коштів у розмірі 798 376 грн., дії банку по встановленню позивачу високого ризику та подальшої відмови від договору банківського рахунку і закриття рахунку відповідають вимогам діючого законодавства та є правомірними.

Крім того, у листі № К25-02.2/1 від 07.03.2023 року AT «ПУМБ» повідомив позивача про необхідність з`явитись до відділення AT «ПУМБ» для надання заяви на закриття рахунків, а також реквізитів банківського рахунку для перерахування залишку коштів, однак позивач до банку не з`явився, у зв`язку із чим AT «ПУМБ» здійснив закриття рахунків у порядку, передбаченому внутрішньобанківськими правилами.

Колегія суддів зауважує на тому, що на час розгляду справи апеляційним судом АТ «ПУМБ» здійснив примусове закриття рахунків позивача у АТ «ПУМБ», а залишок грошових коштів позивача перерахував до АТ «Універсал Банк», що підтверджується платіжною інструкцією №9406_2 від 11.08.2023 року (том 2, а.с.210).

Оскільки під час розгляду справи позивачем суду не було надано належних, допустимих та достовірних доказів неправомірності дій відповідача при блокуванні рахунків позивача та подальшому їх закритті, а судом було встановлено, що відповідач діяв у відповідності до вимог закону, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення з нього коштів, які 11.08.2023 року перераховані відповідачем позивачу на його рахунок у іншому банку.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року 361-IX, суб`єкти фінансового моніторингу (банки), їх посадові особи та інші працівники, ліквідатор (крім Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не несуть відповідальності за шкоду, заподіяну юридичним і фізичним особам у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків під час проведення фінансового моніторингу, якщо вони діяли у межах завдань, обов`язків та у спосіб, що передбачені цим Законом.

Правильним також є і рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим висновок суду про відмову у стягненні на користь позивача завданої йому діями відповідача моральної шкоди є законним та обґрунтованим.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що Подільський районний суд міста Києва, дослідивши належним чином письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому,докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Подільським районним судом міста Києва рішення від 31 травня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: