Справа №701/640/20
Номер провадження2/701/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - В.Л. Маренюка

за участю секретаря - Н.В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 третьої особи Маньківської районної державної нотаріальної контори про встановлення факту належності документів, та визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про встановлення факту належності документів, та визнання заповіту недійсним.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за свого життя 2 липня 2013 року ОСОБА_3 , склав заповіт, яким заповів ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку площею 1,1953 га., яка розташована на території Молодецької сільської ради, Маньківського району, Черкаської області. Відповідно до довідки Молодецької сільської ради від 21.05.2020 року вищевказаний заповіт ОСОБА_3 , неодноразово змінювався, а саме: 18 жовтня 2017 року за реєстровим номером № 49, 14 серпня 2019 року за реєстровим номером № 20, та останнім спадкоємцем вказано ОСОБА_2 , яка не має родинних відносин зі заповідачем.

04.06.2020 року Маньківська районна державна нотаріальна контора повідомила, що по факту смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу № 226 за 2019 рік. За прийняттям спадщини звернулись: 11.12.2019 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

12.03.2020 року Постановою державного нотаріуса Маньківської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом брата ОСОБА_3 . Постанова мотивована тим, що не надано правовстановлюючі документи щодо належності майна, а саме на земельну ділянку, як того вимагає п.4.15 пункту 4 глави 1- розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявні родинні стосунки, вони є рідними братом і сестрою, ОСОБА_5 , є спадкоємицею за законом другої черги, яка прийняла спадину, інших спадкоємців за законом не має, при визнанні заповіту на користь ОСОБА_2 , недійсним, позивач успадковує майно ОСОБА_3 .

Відповідно до Свідоцтва про народження, виданого виконкомом Молодецької сільської ради Маньківського району, Черкаської області 13 жовтня 2000 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №74, батьками ОСОБА_3 є: ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 .

Відповідно до Свідоцтва по народження, виданого Молодецькою сільською радою серії НОМЕР_2 , актовий запис №13, батьками ОСОБА_8 є: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

У зв`язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_10 позивач змінила своє прізвище із « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Написання по батькові у вказаних свідоцтвах позивача: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 і ОСОБА_17 не спростовує їхнє походження від одного батька і матері, таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_18 - є рідними братом та сестрою.

Зважаючи на те, що при зазначенні батька, та при написанні по батькові у Свідоцтві про народження, свідоцтві про шлюб, та в паспорті громадянина України позивача і заповідача допущено різні варіанти одного імені батька та вказано позивача по батькові: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , в по батькові матері позивача вказано ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , на думку позивача при поданні до суду позову, необхідно було встановити факт належності документів та факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_19 .

Встановлення даних фактів має мету оскарження заповіту на користь відповідача.

Позивач не погоджується із оскаржуваним заповітом від 14 серпня 2019 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яким він заповів їй усе своє майно. Позивач вважає, що вказаний заповіт складено із порушенням форми, та порядку посвідчення заповіту, оскаржуваний заповіт посвідчений неповноважною особою. Заповідач напередодні своєї смерті проходив курс лікування, отримував препарати, через які, на думку позивача, не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними на момент посвідчення оскаржуваного заповіту, порушено вільне волевиявлення заповідача і заповіт не відповідає його внутрішній волі, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні відмовився від позовних вимог в частині встановлення факту належності документів та факту родинних відносин, та уточнивши мотиви, позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Маньківська районна державна нотаріальна контора до суду не з`являлась, але згідно письмової заяви просить справу слухати у її відсутності, при прийнятті рішення покладається на думку суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 11 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Молодецької сільської ради Маньківського району, Черкаської області видано свідоцтво серії НОМЕР_3 , актовий запис № 29.

За свого життя 2 липня 2013 року ОСОБА_3 , склав заповіт, яким заповів ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку площею 1,1953 га., яка розташована на території Молодецької сільської ради, Маньківського району, Черкаської області.

Відповідно до довідки Молодецької сільської ради від 21.05.2020 року вищевказаний заповіт ОСОБА_3 , неодноразово змінювався, а саме: 18 жовтня 2017 року за реєстровим номером № 49, 14 серпня 2019 року за реєстровим номером № 20, та останнім спадкоємцем вказано ОСОБА_2 , яка не має родинних відносин зі заповідачем.

04.06.2020 року Маньківська районна державна нотаріальна контора повідомила, що по факту смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу № 226 за 2019 рік. За прийняттям спадщини звернулись: 11.12.2019 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

12.03.2020 року Постановою державного нотаріуса Маньківської районної державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом брата ОСОБА_3 . Постанова мотивована тим, що не надано правовстановлюючі документи щодо належності майна, а саме на земельну ділянку, як того вимагає п.4.15 пункту 4 глави 1- розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

14.08.2019р. секретар виконавчого комітету Молодецької сільської ради Н.І. Пушкаренко в приміщенні лікарні, яка знаходиться в смт. Маньківка, Черкаської області посвідчила заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано під № 20 (а.с. 13 Т.1).

КНП «Маньківська центральна районна лікарня» Маньківської районної ради Черкаської області листом № 843 від 24.07.2020 р. який надано на адресу суду повідомила, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Маньківська ЦРЛ» із 12.08.2019 р. по 23.08.2019 р. (а.с. 58-59 Т.1)

За період лікування межі закладу хворий не покидав, ОСОБА_3 пересувався із допомогою сторонніх осіб у межах палати по причині важкого загального стану обумовленого хворобою. Під час перебування ОСОБА_3 на лікуванні до головного лікаря Маньківської ЦРЛ звернень щодо можливості посвідчення заповіту від імені ОСОБА_3 не було.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України - право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною першою ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно із ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

В ст. 41 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02 вересня 1993 року зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування.

За положеннями ч. 2 ст. 41 Закону № 3425-ХІІ нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮ України №3306/5 від 11 листопада 2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений ст. 37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщені органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. ст. 1247, 1251 ЦК України. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

За змістом ст. 52 цього Закону № 3425-ХІІ про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 2.12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011р. за N 1298/20036 (далі - Порядок № 3306/5): усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (додаток № 15) у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України Про нотаріат та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010р. № 3253/5, зареєстрованими в Мінюсті 23.12.2010р. за № 1318/18613 (далі за текстом - Правила № 3253/5).

У пункті 1.2 розділу I цього Порядку № 3306/5 зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчу вальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою:АДРЕСА") (пункти 2.1 розділу II Порядку).

Згідно із п. 2.2 Порядку № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів.

Розділом ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку № 3306/5 визначено порядок посвідчення заповіту, зокрема, наступне.

За п. 1.3 посадові особи органу місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. У абз. 4, 5,6 пункту 1.4. розділу III цього Порядку зазначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

А згідно із абз. 7 п. 1.4 розділу III Порядку № 3306/5: якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків… Текст заповіту має містити відомості про особи свідків… Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

За п. 1.8 розділу ІІІ Порядку № 3306/5 заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток № 16).

Згідно із п. 7.17 Правил ведення нотаріального діловодства N 3253/5: у Реєстр вноситься запис про вже вчинену нотаріальну дію, тобто після підписання нотаріусом оформлюваного документа та проставлення печатки. За п. 7.43: у графі 6 зазначається сума стягнутого державного мита (при вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом) чи отриманої плати (при вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом). Ця графа заповнюється нотаріусом після надання особою, для якої вчиняється нотаріальна дія, квитанції про сплату державного мита або після внесення оплати за вчинення нотаріальної дії і до проставлення цією особою підпису в графі 7.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, згідно заповіту від 14 серпня 2019 року зареєстрованого у реєстрі за № 20 вбачається, що ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 .

Як видно із тексту самого заповіту останній посвідчений секретарем виконавчого комітету Молодецької сільської ради в с. Молодецьке, Маньківського району, Черкаської області 14 серпня 2019 року.

Проте, як було зазначено вище 14 серпня 2019 року ОСОБА_3 не перебував у с. Молодецьке, Маньківського району, Черкаської області, а перебував у смт. Маньківка у КНП «Маньківська ЦРЛ» на лікуванні, що було підтверджено свідками по справі та безпосередньо секретарем виконавчого комітету Молодецької сільської ради Пушкаренко Н.І.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮ України №3306/5 від 11 листопада 2011 року не було дотримано вимог щодо форми посвідчення спірного заповіту, зокрема в приміщенні органу місцевого самоврядування, а тому секретар виконавчого комітету Молодецької сільської ради Н.І. Пушкаренко не мала посвідчувати оспорюваний заповіт в умовах та за обставин, що мали місце при його фактичному складанні.

Відтак в силу ст. 1257 ЦК України наслідком недотримання форми при посвідченні заповіту є визнання його недійсним.

Крім того, секретар виконавчого комітету Молодецької сільської ради Н.І. Пушкаренко посвідчуючи оскаржуваний заповіт не зазначила, відомості щодо лікарні де посвідчувався даний заповіт.

Разом з тим, секретарем сільської ради у порушення підпункту 1.6 вказаного Порядку не роз`яснено заповідачу зміст ст. 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору, а також не роз`яснено заповідачу його інших прав, які передбачені ЦК України, а саме ст. ст. 1236, 1237, 1238, 1240, 1244, 1249, 1253 ЦК України, оскільки такі відомості відсутні в оскаржуваному заповіті.

Крім того згідно рішення виконавчого комітету Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області № 4 від 26.01.2016р., обов`язки по вчиненню нотаріальних дій у виконавчому комітеті Молодецької сільської ради покладено на секретаря сільської ради Пушкаренко Наталію Іванівну, а оспорюваний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Молодецької сільської ради Н.І. Пушкаренко (а.с. 134 Т.1).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлює, що заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Постанова Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлює, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт від 08.02.2019 складений з порушенням вимог щодо його посвідчення.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивачки, викладені в позові, а також уточнені їх представником в судовому засіданні, заслуговують на увагу, право позивачки порушено, підлягає захисту, спірний заповіт складено з порушенням нормативно-правових актів, тому такий заповіт є нікчемним, який не породжує для сторін юридично-правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1 та 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За правилами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, які були уточнені представником позивача в судовому засіданні підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2 - 6, 10, 12, 13, 17, 76-84, 89, 90, 92, 95, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 207, 215, 216, 236, 1233, 1234, 1247, 1251, 1252, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 р. №3306/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за №1298/20036, Конституцією України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 14 серпня 2019 року секретарем виконавчого комітету Молодецької сільської ради Н.І. Пушкаренко, зареєстрований в реєстрі за № 20.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 08.11.2023 року.

Суддя В.Л. Маренюк