У Х В А Л А

про забезпечення позову

19 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Гриб А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1 ОСОБА_2 ,

відповідача-1 ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач-1), ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_3 (далі відповідач-2), у якій позивач просить суд:

-стягнути з відповідачів на користь позивача грошові кошти у розмірі 1457139 (один мільйон чотириста п`ятдесят сім тисяч сто тридцять) грн. 48 коп. у солідарному порядку.

Ухвалою від 14.08.2023 суддя прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 19.10.2023 суд залучив ОСОБА_5 в якості співвідповідача у цивільній справі.

До суду від представника позивача надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, у якому вона просить суд накласти арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у межах ціни позову, а саме 1457139,48 грн.

Клопотання обґрунтоване тим, що поведінка відповідачів має ознаки недобросовісності, позивач не володіє інформацією про те, в кого знаходяться грошові кошти, отримані внаслідок відчуження квартири, яка раніше належала позивачу. Вказує на те, що у випадку задоволення позову примусове стягнення буде здійснюватися за рахунок коштів відповідачів, а в разі відсутності у них коштів, на які можна буде звернути стягнення, останнє буде проводитися за рахунок їх майна.

У підготовчому засіданні представник позивача клопотання про забезпечення позову підтримала, просила його задовольнити.

У підготовчому засіданні відповідач-1 та її представник проти вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту не заперечили.

Заслухавши пояснення учасників процес та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна, зважаючи на таке.

За змістом частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 149 ЦПК України).

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у вказаній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Екстраполюючи викладене на фактичні обставини, суд доходить до переконання, що заява представника позивача про вжиття заходів щодо забезпечення позову є обґрунтованою, виходячи з таких міркувань.

З фактичних обставин справи вбачається, що позивачкою на ім`я відповідача-2 видавалася довіреність №553 від 19.05.2023 з правом передоручення.

У свою чергу, відповідач-2 видав довіреність на ім`я відповідача-1. У подальшому відповідач-1, діючи в порядку передоручення, уклала договір купівлі-продажу квартири від 26.05.2023 №2480 та відчужила квартиру АДРЕСА_4 .

Утім, як стверджується представником позивача, гроші після продажу квартири позивачу надано не було. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач-1 стверджує про передачу отриманих коштів відповідачу-2.

Із урахуванням наведеного суд з`ясував, що залучення співвідповідача було обумовлено невиконання, на переконання позивача, повіреним обов`язку щодо передачі довірителю майна, отриманого у зв`язку з виконанням доручення.

Відтак обґрунтованим є твердження про те, що позивач фактично не володіє інформацією про те, в кого знаходяться грошові кошти, отримані внаслідок відчуження квартири, яка раніше належала позивачу.

Зазначене дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд зауважує, що вимога про стягнення у солідарному грошових коштів з відповідачів на користь позивача має майновий характер, що уможливлює застосування заходу забезпечення у вигляді арешту. Також, беручи до уваги ціну позову, суд вказує на пропорційність вжиття заходу забезпечення.

Керуючись статтями 81, 149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у межах ціни позову, а саме 1457139,48 грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала суду складена та підписана 20 жовтня 2023 року.

Суддя В.Й. Данко