Єдиний унікальний номер судової справи 484/396/23
Номер провадження 22-ц/812/348/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

01 травня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 16 лютого 2023 року під головуванням судді Шикері І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2011 року.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем.

З 01 вересня 2021 року ОСОБА_3 навчається у Навчально-науковому центрі професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України м. Києва. Дата закінчення навчання 30 червня 2023 року.

ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання та отримує стипендію у розмірі 1 200 грн., у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

На думку позивача, відповідач має можливість надавати допомогу сину, оскільки має майно - власний автомобіль і квартиру, працює неофіційно, займається сільським господарством, тримає підсобне господарство, проте добровільно матеріальної допомоги не надає.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суд відзив, в якому просив у задоволені позову відмовити. Вважав, що навчаючись у місті Києві на денній формі навчання, син фізично не може проживати із матір`ю, а тому ОСОБА_2 не має права на звернення із вказаним позовом.

Також зазначав, що фактично має іншу сім`ю та законний обов`язок утримувати двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, син ОСОБА_6 є дитиною-інвалідом.

Крім того, пояснював, що він не працює, займається домашнім господарством, тому може допомагати лише наданням продуктів харчування зі свого підсобного домашнього господарства.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 20 січня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду цієї справи підлягало обов`язковому доведенню те, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачем і що остання має право на звернення до суду з цим позовом, а також, що у зв`язку з продовженням навчання син потребує матеріальної допомоги та те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина.

Проте, із оскаржуваного рішення не вбачається, що судом було встановлено зазначені вище обставини та рішення не містить посилання на докази, на підставі яких було встановлено зазначені обставини.

Також, апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначаючи період для стягнення аліментів, суд першої інстанції помилково не зазначив конкретну дату до якої слід проводити стягнення аліментів, а також не врахував, що обов`язок утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є у обох батьків, а не лише у одного батька. При цьому, суд не встановив на покриття яких потреб пов`язаних з навчанням слід стягувати аліменти, а також не врахував відсутність в нього можливості сплачувати такі кошти.

Окрім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що задовольняючи частково позовні вимоги міськрайонний суд в порушення вимог ст.141 ЦПК України стягнув з відповідача витрати по сплаті судового збору в повному обсязі, а не пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки №147 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_3 з 01 вересня 2022 року навчається на першому курсі в Навчально-науковому центрі професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України м. Києва на денній формі навчання. Дата закінчення навчання 30 червня 2023 року (а.с.4).

Згідно з довідкою про доходи №818 від 14 грудня 2022 року виданої навчальним закладом, ОСОБА_3 отримує стипендію у розмірі 1 250 грн. на місяць (а.с.7).

З довідки №602 Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 09 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за її адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с.5).

Отже, з системно-логічного аналізу викладених вище обставин, слідує, що ОСОБА_3 має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, отримує стипендію у розмірі 1 250 грн. При цьому, навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Відповідач ОСОБА_1 не працює, займається підсобним домашнім господарством (а.с.21).

Також у відповідача ОСОБА_1 є законний обов`язок щодо утримання інших дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є дитиною-інвалідом, та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17,18).

Отже, суд першої інстанції, установивши, що син відповідача продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою (протилежного не встановлено), зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, врахувавши матеріальний, сімейний стан відповідача, зокрема, наявність на його утримані інших дітей, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1 500 грн. на повнолітнього сина, який продовжує навчання, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність заробітку (доходу) та його неспроможність утримувати повнолітнього сина шляхом сплати аліментів не підтверджено письмовими документами.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність офіційного працевлаштування не є беззаперечним доказом відсутності можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі є безпідставним, оскільки позивачем, на підтвердження проживання сина разом з нею, надано вищевказану довідку №602 Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 09 грудня 2022 року.

В той же, час відповідач не спростував вказаний доказ жодним чином.

Посилання відповідача на наявність у нього інших дітей також враховано судом при визначені розміру аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі відповідача доводи були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком міськрайонного суду в частині часу, з якого присуджується розмір аліментів на навчання, що встановлений судом з 20 січня 2023 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 , то колегія суддів вважає за необхідне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року в частині часу початку присудження аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, змінити, та вважати початком присудження аліментів 21 січня 2023 року.

Щодо посилання відповідача на те, що в резолютивній частині судового рішення судом не визначено конкретний період, за який повинні стягуватися аліменти, то колегія суддів звертає увагу на те, що такі аліменти повинні стягуватися починаючи з 21 січня 2023 року та на період навчання (термін навчання в навчальному закладі до 30 червня 2023 року), але не пізніше досягнення ОСОБА_3 23 років та при умові навчання.

Що ж стосується доводів відповідача про неправильний розподіл судом судових витрат, то вони є слушними.

Так, згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 3 000 грн. щомісяця.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

За такого, ціна позову у даній справі складає 18 000 грн.

Згідно з п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684 грн.

Таким чином при подачі позову позивач мала б сплатити судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Між тим, ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як позивач за позовом про стягнення аліментів.

Позов міськрайонним судом було задоволено частково, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог (50%) у розмірі 536 грн. 80 коп.

При цьому, колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться в п.36 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Крім того, при прийнятті рішення колегія суддів вважає необхідним також врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №161/4985/17 про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

З урахуванням викладеного рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп., а інші витрати віднести за рахунок держави.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення міськрайонного суду змінено лише в частині часу присудження аліментів та розподілу судових витрат, то підстав розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року в частині часу початку присудження аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання - змінити, та вважати початком присудження аліментів 21 січня 2023 року.

В решті судове рішення в частині стягнення аліментів залишити без змін.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судового збору з 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. до 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 03 травня 2023 року