Провадження № 6/761/641/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі №761/13557/19 виданому на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі №761/13557/19 виданому на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка була розподілена судді Рибаку М.А.

Разом з тим, 12.06.2023 року розпорядженням керівника апарату суду №01-08-406 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану заяву було передано до провадження судді Притули Н.Г.

В заяві заявник просить: замінити сторону стягувача у виконавчому листі №761/13557/19 від 06.02.2020 року виданому на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року з АТ «Креді Агріколь Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3264587 від 11.05.2018 року.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.10.2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №1/3264587 від 11.05.2018 року в розмірі 78 181,80 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

На підставі зазначеного рішення, 06.02.2020 року видано виконавчий лист.

Як зазначає заявник, 23.01.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено Договір про відступлення права вимоги №2-2023, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло право вимоги за кредитним договором №1/3264587 від 11.05.2018 року.

Відповідно до умов даного договору та у відповідності до ст. 512 ЦПК України, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 .

А тому, оскільки до заявника перейшло право вимоги, у відповідності до положень ст. 442 ЦПК України має бути замінено сторону виконавчого провадження.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, до суду пояснення чи заперечення на заяву не надійшли.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву у відсутність сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.10.2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №1/3264587 від 11.05.2018 року в розмірі 78 181,80 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

На підставі зазначеного рішення, яке набрало законної сили, 06.02.2020 року стягувачу видано виконавчий лист.

23.01.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено Договір про відступлення права вимоги №2-2023, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» набуло право вимоги за кредитним договором №1/3264587 від 11.05.2018 року.

Відповідно до п. 2.1. цього Договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Згідно з п. 3.1. даного Договору право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог за зразком, наведеним у Додатку №1 до договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що містяться в Додатку №4 до цього договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Так, ОСОБА_1 , у своїй заяві про відкладення розгляду справи, повідомив суд про ту обставину, що він сплатив заборгованість в рамках виконавчого провадження №61494066 повністю, у зв`язку з чим воно було закінчено.

Як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження №61494066, в рамках якого здійснювалось примусове виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.10.2019 року, закінчене.

Необхідно відмітити, що згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, це правило розповсюджується на заміну сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України). У свою чергу, аналогічні умови розповсюджуються на процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, яке стосується будь-якої стадії судового процесу, відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у випадку, коли суд має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Надавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, оскільки виконавче провадження №61494066, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №761/13557/19 виданого на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року, закінчене, а заявник не надав суду доказів на підтвердження того, що існують підстави для відновлення даного виконавчого провадження, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 442 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому листі №761/13557/19 виданому на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Н.Г. Притула