Номер провадження: 22-ц/813/4187/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Базіль Л.В.,

Ігнатенко П.Я.,

за участі секретаря Зєйналової А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попова Олена Анатоліївна, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» (назву якого змінено на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попова Олена Анатоліївна, звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» збитків (упущеної вигоди) в сумі 460 544,00 грн та моральної шкоди в сумі 600 000 грн.

Одночасно позивачкою заявлено клопотання про зменшення розміру судового збору за подання даного позову до 1 100,00 грн.

В обґрунтування вказаного клопотання ОСОБА_1 зазначила, що не працює, є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, розмір якої за попередній рік склав 21 738,00 грн, на підтвердження чого надала відповідну довідку. На підтвердження інших доходів позивачкою також надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 03.02.2022р., згідно яких інформація про доходи ОСОБА_1 з 1 кварталу 20220 року по 3 квартал 2021 року відсутня. Оскільки розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачці за подання даного позову становить 10 605,44 грн, що значно перевищує 5% розміру її річного доходу за попередній календарний рік, тому просила зменшити їй розмір судового збору до 1100,00 грн, що становить 5% її річного доходу.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено.

Цією ж ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору в сумі 10 605,44 грн та надано позивачці строк на усунення зазначеного недоліку.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що за приписами ст.8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення особи від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Суд зазначив, що наведені у позовній заяві доводи не можуть вважатись достатньою підставою для зменшення ОСОБА_1 сплати судового збору, оскільки позов не містить підтвердження того, що пенсія, яку отримує позивач, є єдиним джерелом її доходу. Такими доказами можуть бути довідки про доходи (у тому числі, фіскальних органів), про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Крім того, надані позивачкою довідка про доходи та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про доходи не містять відомостей за 2022 рік. Доказів щодо наявності у позивачки рухомого чи нерухомого майна також суду не представлено.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для зменшення розміру сплати судового збору та визначив його у сумі 10 605,44 грн, зазначивши про необхідність сплати вказаної суми позивачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попова Олена Анатоліївна, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 01.11.2022р. скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що закон не містить вичерпного та чіткого переліку документів про майновий стан особи, тому суд має встановлювати можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Звертаючись до суду з клопотанням про зменшення розміру судового збору позивачкою було надано достатньо письмових доказів на підтвердження її майнового стану, який не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі. Суд першої інстанції наведеного не врахував, не надав належної правової оцінки наданим позивачкою доказам щодо її майнового стану та не навів достатніх мотивів відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Згідно п. 13 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Враховуючи, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року визначено розмір судового збору, що має бути сплачений позивачкою, тому вказана ухвала відповідно до п.13 ч.1 ст.353 ЦПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

08.05.2023р. від представника АТ «Альфа-Банк» в електронній формі надійшла заява, в якій заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить провести судове засідання за його відсутності. Одночасно повідомляє, що найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «СЕНС БАНК», про що Національним Банком України 01.12.2022р. внесено запис до Державного реєстру банків.

10.05.2023р. представником позивача адвокатом Поповою О.А. надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності апелянта.

Оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій не відповідає.

За змістом ст.55 Конституції України одним з гарантованих прав людини і громадянина є захист їх прав і свобод судом, що реалізується у принципі доступу до правосуддя.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

У національному цивільному процесуальному законодавстві України фінансові обмеження у доступі до суду втілені, зокрема, у приписах ч.4 ст.177 ЦПК України, згідно якої до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. (ч.2 ст.133 ЦПК України)

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про стягнення коштів в загальній сумі 1 060 544,00 грн.

Таким чином, сума судового збору, що підлягала сплаті позивачкою при зверненні з даним позовом, становить 10 605,00 грн.

Разом з тим, згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. (ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір»)

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом суду.

При цьому, реалізація судом такого права має кореспондуватись з його обов`язком надання належної правової оцінки майновому стану сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом позивачкою одночасно порушено питання про зменшення розміру судового збору, оскільки її майновий стан не дозволяє сплатити визначену законом суду в повному обсязі. Посилаючись на п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 просила суд зменшити розмір судового збору до 1100,00 грн, що становить п`ять відсотків від її сукупного доходу за попередній календарний рік.

На підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надано до суду:

-довідку про доходи №851806, видану ОСОБА_1 в тому, що вона перебуває на обліку в Малиновському об`єднаному управління ПФУ в м.Одесі в Одеській області і отримує пенсію за віком, загальна сума отриманої нею пенсії за період з січня 2020 року по листопад 2021 року становить 40 041,00 грн; (а.с.104)

-відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 03.02.2022р, згідно яких інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року відсутня. (а.с.105)

Надаючи правову оцінку вказаним доказам суд першої інстанції дійшов висновку про їх недостатність для підтвердження майнового стану ОСОБА_1 , оскільки позивачкою не надано довідки про склад сім`ї, інформації про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідки про перелік розрахункових та інших рахунків, інформації про доходи за 2022 рік, а також доказів щодо наявності у позивачки рухомого чи нерухомого майна.

Апеляційний суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не відповідає принципам розумності, справедливості та забезпеченню доступу особи до правосуддя.

Колегія суддів наголошує, що закон не містить вичерпного і чіткого переліку документів, які є належними та достатніми доказами майнового стану особи. В кожному конкретному випадку суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

З наданих позивачкою доказів вбачається, що сума її річного доходу за попередній календарний рік (2021р.), що передував року звернення до суду (2022р.), становить 21 738,00 грн (сукупний розмір пенсії, отриманої за період січня по грудень 2021 року). Інших доходів за вказаний період позивачкою не отримано, що підтверджується відомостями фіскального органу.

Оскільки розмір судового збору, що підлягає сплаті при зверненні з даним позовом (10 605,00 грн), значно перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік (1086,90 грн), тому визначену законом суму судових витрат слід вважати надмірним тягарем для позивачки та істотною перешкодою у реалізації нею права на доступ до правосуддя.

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів отриманого позивачкою доходу за 2022 рік колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки приписами п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» передбачено необхідність надання правової оцінки доходу фізичної особи за попередній календарний рік, що перебував року звернення особи до суду.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у 2022 році, тому належними є докази щодо розміру отримуваного нею доходу за попередній календарний рік, тобто за період з січня по грудень 2021 року.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, залишаючи позовну заяву без руху у зв`язку з несплатою судового збору не надав належної фактичної та правової оцінки наданим позивачкою доказам щодо її майнового стану та не навів достатніх та зрозумілих мотивів відмови у задоволенні клопотання про зменшення його розміру.

У відповідності до ч.1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а також порушення норм процесуального права.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попова Олена Анатоліївна, задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуюча: _______________ Н.В.Орловська

Судді: _______________ Л.В.Базіль

_______________ П.Я.Ігнатенко