ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у місті Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими в його інтересах представником адвокатом Васильєвим Євгеном Олександровичем,

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 червня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 серпня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 про скасування арешту нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

29.12.2020 ТОВ «АНСУ» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 29.10.2018 у справі №640/19565/18 на нежитлові приміщення першого поверху №№17-1-:-17-14 в літ. А-5, загальною площею 159,8 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позову зазначає, що у провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває справа №640/19565/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, у межах забезпечення якого, ухвалою суду від 29.10.2018, накладено арешт на спірні нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки за договором №830/27/14-4/48/8-081 від 28.02.2008.

На час застосування обтяження усі права за цим іпотечним договором набуло ТОВ «ФК «Карточка Плюс» (31.01.2018), яке відступило право вимоги на користь ОСОБА_2 згідно договору №30/08/18-У від 01.10.2018, який було розірвано 11.09.2020. У подальшому, ТОВ «ФК «Карточка Плюс» передало права за іпотечним договором на користь ТОВ «АНСУ», яке 07.09.2020 набуло право власності на предмет іпотеки та з реєстру обтяжень нерухомого майна довідалося про його арешт. Оскільки підприємство не є стороною оскаржуваних правочинів, а задоволення позову у справі №640/19565/18 матиме наслідком лише встановлення певного юридичного факту, вважає відсутньою потребу у його забезпеченні та просить скасувати арешт, яким порушуються права іпотекодержателя та власника нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 позовні вимоги ТОВ «АНСУ» - задоволено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 29.10.2018 по справі №640/19565/18 на нежитлові приміщення першого поверху №№17-1-:-17-14 в літ. А-5, загальною площею 159,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «АНСУ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 01.07.2021 зауваження представника відповідача адвоката Васильєва Є.О. на протокол судового засідання від 08.06.2021 у справі №953/21801/20 0 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Київського районного суду міста Харкова від 03.08.2021 у задоволенні заяви адвоката Васильєва Є.О., поданої в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі №953/21801/20 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відомості за договором іпотеки внесено до реєстру раніше арешту, накладеного ухвалою суду, а правовідносини сторін у справі №640/19565/18 фактично не стосуються іпотекодержателя та власника приміщень, а тому існування такого арешту порушує права останнього.

Відмовляючи у стягненні правничих витрат на користь відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що за правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати позивача у цій справі покладені на відповідача, ОСОБА_1 , що виключає підстави стягнення на користь останнього, понесених ним правничих витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильєв Є.О., оскаржив судові рішення до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути на його користь 15 000,00 грн. правничих витрат, понесених в суді першої інстанції.

Зазначає, що 28.02.2008 між ним, ОСОБА_1 , та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №830/27/14-4/12/8-105, забезпечений іпотекою згідно договору №830/27/14-4/48/8-081, яким передано в іпотеку спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 .

31.08.2018 АТ «Укрсоцбанк» відступило право вимоги за основним зобов`язанням та іпотечним договором на користь ТОВ «ФК «Карточка плюс», а 01.10.2018 товариство відступило право вимоги за ними на користь ОСОБА_2 .

Такі правочини оскаржені ним, ОСОБА_1 , в судовому порядку та ухвалою суду від 29.10.2018 у справі №640/19565/18 вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірні приміщення, відомості про, що внесені до Реєстру обтяжень 01.11.2018. Крім того, у межах забезпечення адміністративного позову у справі №520/11235/18, ухвалою суду від 29.12.2018, приватному виконавцю Бабенку Д.А. заборонено вчиняти будь-які дії щодо реалізації арештованого нерухомого майна на аукціоні та зупинено його реалізацію.

Проте, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про оскарження ним, відповідачем, у судовому порядку правочинів щодо відступлення права вимоги, намагався порушити застосовані судом заходи обтяження. Так, 27.11.2018, в його інтересах, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки №830/27/14-4/48/8-081 від 28.02.2008, шляхом звернення стягнення на арештоване майно, який було визнано таким, що не підлягає виконанню згідно рішення суду від 04.02.2020 у справі №640/4126/19.

У подальшому, 08.04.2019, ОСОБА_2 у державного реєстратора Литвиненко Л.В. зареєстровано припинення права власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення та зареєстровано право власності на цей об`єкт за іпотекодержателем. За даним фактом відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК України, складено обвинувальний акт, який наразі розглядається Первомайським міськрайонним судом Харківської області (справа №626/1606/20) та у межах досудового розслідування слідчим також було накладено арешт на спірне майно, який є дійсним.

Просить врахувати, що у справі №640/19565/18 ухвалою районного суду від 29.07.2019 скасовувалися заходи обтяження, проте постановою апеляційного суду від 12.11.2019 така ухвала була скасована.

Зазначає, що після реєстрації за ТОВ «АНСУ» права власності на предмет іпотеки представником ОСОБА_2 , в інтересах товариства, у справі №640/19565/18 заявлялося клопотання про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтоване відчуженням спірного майна на користь товариства, як нового власника. У задоволенні такого клопотання було відмовлено. Проте, відповідач вважає укладені між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_2 правочини такими, що не мають на меті створення правових наслідків, створені задля використання спеціальної норми п.7 ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наголошує, що розгляд справи №640/19565/18 не закінчився і обставини, якими зумовлено забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, не змінилися. Відповідно, теза, що у випадку потенційного ухвалення рішення, воно не буде підлягати виконанню, а лише встановлюватиме юридичний факт, не заслуговує на увагу.

Вважає, що ТОВ «АНСУ» повинно було реалізувати свої процесуальні права, вступивши у справу №640/19565/18, у межах якої накладався арешт та оскаржити ухвалу суду про його застосування. Тоді як провадження у цій справі відкрито судом помилково та підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив порушення вимог ч.5 ст.82 ЦПК України, залишивши поза увагою обставини, установлені Харківським апеляційним судом при вирішенні питання скасування арешту.

Як заперечення на ухвалу районного суду від 01.07.2021 про відмову у задоволенні зауважень на протокол судового засідання 18.06.2021, відповідач посилається на порушення судом норм ст.ст.2, 10, 127, 249 ЦПК України.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь відповідача понесених ним правничих витрат, та, з огляду на раніше викладені ним підстави скасування рішення суду по суті спору, просить стягнути з позивача на його користь 15 000,00 грн. правничих витрат.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 17.08.2021 та 13.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.06.2021 та додаткове рішення цього ж суду від 03.08.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.10.2021.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.02.2023 справа призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суд апеляційної інстанції сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.02.2008 між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №830/27/14-4/12/8-105 у розмірі 192 384,94 дол. США, строком виконання зобов`язання до 10.02.2018; кредитне зобов`язання забезпечено іпотекою згідно з договором №830/27/14-4/48/8-081, згідно з яким в іпотеку передавалось нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 17-1-:-17-14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.8-10/

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.10.2018 у справі №640/19565/18 вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлові приміщення першого поверху №№17-1-:-17-14 в літ. А-5, загальною площею 159,8 кв.м. по АДРЕСА_1 ./а.с.6-7/

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223346090, сформованої 09.09.2020, наявні наступні відомості щодо указаного об`єкту нерухомого майна:

- договір передачі прав за іпотечним договором №830/27/14-4/48/8-081, серія та номер: 13380, виданий 31.08.2018, видавник: Чуловський В.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу;

- договір передачі прав за іпотечним договором №830/27/14-4/48/8-081, серія та номер: 3724, виданий 01.10.2018, видавник: Лавінда Н.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області;

- договір про розірвання, серія та номер:1461, виданий 11.06.2020, видавник: Лавінда Н.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області;

- договір передачі прав за іпотечним договором №830/27/14-4/48/8-081, серія та номер: 1529, виданий 16.06.2020, видавник: Лавінда Н.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області;

- 09.09.2020 ТОВ «АНСУ» набуло право власності на указані нежитлові приміщення, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53976197 від 09.09.2020, приватний нотаріус Калінчук І.В., Харківський міський нотаріальний округ, Харківської області./а.с.9/

Задовольняючи вимоги позову та скасовуючи арешт, районний суд виходив із того, що відомості за договором іпотеки внесено до реєстру раніше арешту, накладеного ухвалою суду від 29.10.2018, а правовідносини сторін у справі №640/19565/18 фактично не стосуються іпотекодержателя та власника приміщень, а тому суд погодився із доводами позивача, що існування такого арешту порушує його права. Крім того, суд врахував, що навіть у випадку потенційного ухвалення рішення у справі №640/19565/18 на користь ОСОБА_1 , таке рішення не буде підлягати виконанню, а лише буде встановлено певний юридичний факт, що свідчить про відсутність потреби у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно третіх осіб.

Залишаючи без задоволення зауваження представника відповідача адвоката Васильєва Є.О. на протокол судового засідання від 08.06.2021, суд першої інстанції виходив із того, що у зазначений день судове засідання по справі не проводилося, відповідно, протокол судового засідання секретарем в цей день не складався, що виключає підстави внесення на нього зауважень.

При вирішенні питання постановлення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що за наслідками розгляду справи по суті спору судові витрати віднесено за рахунок відповідача у порядку п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, а тому понесені ним правничі витрати компенсації не підлягають.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. При цьому, колегія суддів враховує наступне.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, зокрема, частиною першою наведеної норми передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За приписами ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 цього Кодексу).

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, ТОВ «АНСУ» не є учасником справи №640/19565/18, у межах розгляду якої була постановлена ухвала суду від 29.10.2018 про накладення арешту на нежитлові приміщення, власником яких із 09.09.2020 стало ТОВ «АНСУ».

Відповідно дороз`яснень, викладених у пунктах першому, другому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Із огляду на викладене, колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги, що ТОВ «АНСУ» повинно було реалізувати свої процесуальні права, вступивши у справу №640/19565/18, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача ОСОБА_1 у справі №640/19565/18, а не обов`язком ТОВ «АНСУ», для якого встановлено інший порядок вирішення питання зняття арешту з майна, правильно ним реалізований, шляхом звернення в суд із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Посилання відповідача, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив порушення вимог ч.5 ст.82 ЦПК України, залишивши поза увагою обставини, установлені Харківським апеляційним судом при вирішенні питання скасування арешту, колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Так, положення ч.5 ст.82 ЦПК України, застосовується щодо обставин, встановлених стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як раніше наголошувалося, ТОВ «АНСУ» не є стороною у справі №640/19565/18, а тому обставини, установлені судовими рішеннями у такій справі, можуть бути ним спростовані у загальному порядку. Отже, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно застосував положення наведеної норми, а доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до її довільного тлумачення на власну користь.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постанова Харківського апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Жорника В.І. про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.10.2018 датована 12.11.2019, а право власності на спірні приміщення набуто позивачем 09.09.2020, тобто у даному випадку змінились обставини, що зумовили застосування накладення арешту.

Доводи апеляційної скарги щодо фіктивності правочинів, укладених між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_2 , є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення (ч.6 ст.81 ЦПК України), а відповідність законодавству рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калінчук І.В. від 09.09.2020 №53976197 щодо реєстрації за ТОВ «АНСУ» права власності на спірні приміщення установлена наказом Міністерства юстиції України від 26.01.2021 №271/7./а.с.51/

Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції твердження відповідача, що розгляд справи №640/19565/18 не закінчився, оскільки скасування арешту зумовлено зміною істотних обставин. При цьому, колегія суддів приймає до уваги за наслідками розгляду справи №640/19565/18 постановлено рішення від 13.02.2023, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та яке, наразі, оскаржується ним в апеляційному порядку/https://reyestr.court.gov.ua/Review/109054465/

Інші доводи апеляційної скарги характеризують дії попередніх іпотекодержателей та пов`язаних із цим судових спорів, проте не ТОВ «АНСУ», власника спірного нерухомого майна. Разом із цим, як правильно зазначив суд першої інстанції при оцінці доказів, відомості за договором іпотеки внесено до реєстру раніше арешту, накладеного ухвалою суду, а правовідносини сторін у справі №640/19565/18 фактично не стосуються іпотекодержателя та власника приміщень, а тому існування такого арешту порушує права власника, гарантовані ст.321 ЦК України, які можуть бути обмежені виключно в загально суспільних інтересах.

Стосовно правильності додаткового рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України); у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (п.20 постанови ПВС України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14).

При постановленні додаткового рішення, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми процесуального закону, та, установивши підставність позову, у відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, відніс судові витрати у справі за рахунок відповідача ОСОБА_1 , що виключає підстави відшкодування на його користь правничих витрат за рахунок позивача.

Доводи апеляційної скарги на спростування викладеного в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстав для зміни розподілу судових втрат, колегія суддів не вбачає, як і підстав для врахування заперечень відповідача на ухвалу районного суду від 01.07.2021 про відмову у задоволенні зауважень на протокол судового засідання, яка постановлена із дотриманням вимог ст.ст.2, 10, 127, 249 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані в його інтересах представником - адвокатом Васильєвим Євгеном Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 червня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.10.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця