Справа № 211/2047/21
Провадження № 2/211/244/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 жовтня 2023 року Довгинцівський районний судміста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

представника тертьої особи юстиції Стельмаха І.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги», -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Лісовий Д.О. звернувся до суду із позовною заявою до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги».

21 грудня 2021 року подана заява про уточнення підстав позову.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору дарування від 20.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позивач набув у приватну власність незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1209. Також, 20.08.2018 року на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621965 від 20.08.2018 року. На підставі даного договору дарування Позивач набув у приватну власність: - Незавершене будівництво будівель та споруд АВТОСТОЯНКИ, відсоток готовності об`єкта 95%. яке складається з: будівлі сторожки літ.А-2 загальною площею 18,1 кв.м; літ. Б-вбиральня: поз. № 1 - №3-огорожі; поз. №2-ворота; поз.І-замощення. У травні 2020 року через секретаря Криворізької міської ради Маляренка С.В. до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 12.05.2020 року на рішення державного реєстратора Колесник І.М. та приватного нотаріуса Меньшикової К.О. За результатами розгляду даної скарги 01.03.2021 року Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок, яким рекомендовано скасувати рішення від 17.08.2018 року за № 42589904, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. В іншій частині вимог Криворізької міської ради відмовити. 24.03.2021 року Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії видано наказ № 1090/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги», на підставі якого скасовано рішення від 17.08.2018 року № 42589904, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М., виконання п. 2 Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству. Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги». В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що оскаржуваний наказ виданий без дотримання встановлених вимог до його розгляду, а саме порушена процедура повідомлення особи, стосовно якої розглядалася скарга, не перевірена наявність судових справ у судах з приводу нерухомого майна, порушений строк та порядок розгляду скарги.

На підставі наказу Міністерства юстиції України №1090/5 від 24.03.21р. скасовано рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 № 42589904 про первісну державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва будівель та споруд АВТОСТОЯНКИ за ОСОБА_3 , а тому, на думку Криворізької міської ради з цього слідує, що подальше відчуження і реєстрація права власності за ОСОБА_5 та за Позивачем відбулось незаконно. Тобто, предметом розгляду у справі №211/2047/21 є не стільки дії та рішення Міністерства юстиції України, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а у даному випадку наявний приватний інтерес Позивача щодо порушення його прав саме Відповідачем, який має намір скасувати його право власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться у власності Відповідача, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. В свою чергу, оскаржуваний Наказ Міністерства юстиції України стосується прав та інтересів визначеного в ньому кола осіб, зокрема Позивача, Відповідача та Третіх осіб зазначених у позові. За таких обставин, зазначаємо, що діями Криворізької міської ради порушується право власності Позивача, яке у розумінні ст. З Конституції України, статті 321 ЦК України, та статті 1 Першого протоколу до Конвенції є непорушним. Криворізька міська рада не визнає за Позивачем існуюче право власності та наразі оспорює таке право власності у суді у рамках судової справи №211/5176/21 посилаючись натакии наказ Міністерства юстиції України, а тому, вочевидь у Позивача існує інтерес, у тому, щоб скасувати (визнати незаконним) наказ Міністерства юстиції України, як такий, що порушує його права та інтереси. Позивач є власником об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд АВТОСТОЯНКИ, а тому, будь-які дії Відповідача чи рішення і накази Третіх осіб, що стосуються такої власності Позивача безпосередньо впливають на його майнові інтереси. Надані представником Міністерства юстиції України усі документи і матеріали, які розглядала Колегія Міністерства юстиції України не містять доказів дотримання Мін`юстом вимог п.11 Порядку №1128 щодо повідомлення заінтересованих осіб, в тому ж числі Позивача, про час і місце засідання колегії. Так, відповідно до п.11 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у п.10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін юсту та додатково одним зтаких способів: телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел). Проте, надані представником Міністерства юстиції України усі документи і матеріали, які розглядала Колегія Міністерства юстиції України не містять таких підтверджень. У Колегії Міністерства юстиції України були достатні правові підстави для відмови у задоволенні скарги Відповідача, на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, оскільки наявність судового спору щодо нерухомого майна виключає компетенцію Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг на дії та рішення реєстратора щодо такого нерухомого майна. Також, у відповідності до пункту першого та восьмого частини восьмої статті 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета підстав; закінчився встановлений законом строк подачі скарги. Отже приймаючи спірний Наказ Міністерство юстиції України діяло із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки Колегія Міністерства юстиції України не врахувала наявність судов спорів що мають відношення до розміщення нерухомого майна на земельній Ділянці Відповідача, що виключає компетенцію Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг на дії та рішення реєстратора щодо такого нерухомого майна. Таким чином, Відповідач, будучи власником земельної ділянки мав всі належні інструменти для перевірки інформації щодо власної земельної ділянки. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. При цьому, загальними засадами державної реєстрації речових прав є відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства (частини 1-2 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідач, маючи всі належні правові інструменти, не вчинив жодних дій, спрямованих на перевірку наявності та/або відсутності порушення своїх прав, при цьому, будучи власником земельної ділянки, мав би цікавитися станом іншого речового права відносно належної йому земельної ділянки. Проте, незважаючи на загальнодоступність відомостей про інше речове право, та обов`язок Відповідача, будучи власником, слідкувати та цікавитися станом належних йому земельних ділянок, останній не надав належного пояснення тому, що заважало йому ознайомитися та звернутися зі скаргою у 60-ти денний строк, а звернулись із пропуском такого строку більш ніж 1,5 років, отже, неуважність та необачність щодо власного майна Відповідача не може бути підставою для поновлення процесуальних строків. Міністерство юстиції України не звернуло увагу та у своєму оскаржуваному наказі жодним чином не висвітлило факт пропуску Відповідачем визначеного законодавством строку на оскарження рішень державних реєстраторів. Таким чином, у Позивача та третіх осіб виникли правомірні очікування того, що Відповідачу відомо про внесені відомості та він з ними цілком погоджуються. Твердження представника Відповідача про те, що вони не могли довідатись про вказані обставини раніше, оскільки власники земельних ділянок не зобов`язанні щоденно входити в реєстр речових прав на нерухоме майно та перевіряти земельні ділянки є безпідставними, адже в даному випадку, мова йде про пропуск Відповідачем строків звернення зі скаргою більш ніж на 1,5 року, що в умовах одночасного, на думку Відповідача, закінчення строку оренди та наявності судового спору про звільнення земельної ділянки, повинно було б спонукати Відповідача до більш ретельного моніторингу становища власного майна. При цьому, у своїх висновках Колегія Міністерства юстиції України жодним чином не досліджувала і не спростовувала питання пропуску Відповідачем строків звернення зі скаргою на дії державного реєстратора та нотаріуса, хоча, як вбачається із пояснень (заперечень) ОСОБА_3 (копії яких надані до матеріалів нашої справи представником Міністерства юстиції України), такі заперечення і зауваження подавались до Колегії Міністерства юстиції України. Станом на 17.08.2018 року (тобто, на час прийняття рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 № 42589904) інформація про наявність речового права на земельну ділянку під таким об`єктом була відображена у реєстрі Державного земельного кадастру та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчило про наявність договірних відносин між Відповідачем та Первісним власником ОСОБА_3 (Третя особа на стороні позивача 1). Заява Відповідача про припинення у Первісного власника - ОСОБА_3 (Третя особа на стороні позивача 1) речового права на земельну ділянку під таким об`єктом до цього часу державному реєстратору не була подана, а тому, відомості про припинення такого речового права у державних реєстрах відсутні. При цьому, слід враховувати, що у державного реєстратора Колесник І.М. не було підстав та повноважень перевіряти дійсність права користування земельною ділянкою (закінчення строку дії договору оренди між Відповідачем та Первісним власником - ОСОБА_3 (Третя особа на стороні позивача 1). Згідно положень ч. ч. 2 - 4 статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. У розумінні положень ст. 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктами 64, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор перевіряє відповідні державні реєстри і якщо у них наявна інформація про зареєстроване речове право оренди під таким об`єктом нерухомості, то зазначене є підставою для проведення подальших реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій), для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку). Згідно з пунктами 64, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва. Також, слід зауважити, що автоматичне припинення договору оренди в частині оренди попереднім власником будівлі на сьогодні не передбачає можливості внесення змін до відповідних розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, внаслідок чого орендарем земельної ділянки продовжує значитися попередній власник будівлі. Окрім того, у Державному реєстрі речових прав строк дії договору поновлюється, якщо відсутня заява про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення строку дії договору оренди землі. Положеннями профільного Законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачена обов`язкова державна реєстрація як виникнення, переходу, так і припинення речових прав на нерухоме майно. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В той же час, слід враховувати, що 31.07.18р. за заявою Відповідача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку за Відповідачем, що в свою чергу зумовило відображення у всіх реєстрах відомостей про наявність діючого речового права оренди земельної ділянки за ОСОБА_3 . Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. У розумінні положень ст. 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктами 64, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор перевіряє відповідні державні реєстри і якщо у них наявна інформація про зареєстроване речове право оренди під таким об`єктом нерухомості, то зазначене є підставою для проведення подальших реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій), для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку). Згідно з пунктами 64, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва. Також, слід зауважити, що автоматичне припинення договору оренди в частині оренди попереднім власником будівлі на сьогодні не передбачає можливості внесення змін до відповідних розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, внаслідок чого орендарем земельної ділянки продовжує значитися попередній власник будівлі. Окрім того, у Державному реєстрі речових прав строк дії договору поновлюється, якщо відсутня заява про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення строку дії договору оренди землі. Положеннями профільного Законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачена обов`язкова державна реєстрація як виникнення, переходу, так і припинення речових прав на нерухоме майно. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В той же час, слід враховувати, що 31.07.18р. за заявою Відповідача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку за Відповідачем, що в свою чергу зумовило відображення у всіх реєстрах відомостей про наявність діючого речового права оренди земельної ділянки за ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

24 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Криворізької міської ради Н. Скляр, відповідно до якого позов не визнають, просять відмовити у задоволенні позову в повному обсягу. Відзив мотивований тим, що Криворізька міська рада є неналежним відповідачем у справі, а за позовними вимогами має відповідати Міністерство юстиції України, як орган, що прийняв оскаржуване рішення. Окрім того, свою скаргу до Міністерства юстиції України вважають обґрунтованою, оскільки державний реєстратор не мала права реєструвати право власності на об`єкт незавершеного будівництва. Наказ Міністерства юстиції України стосується ОСОБА_3 , строк звернення зі скаргою на рішення державного реєстратора ними не порушений. Так, державним реєстратором Колесник І.М. означених вище засад та вимог закону дотримано не було. Здійснена нею державна реєстрація права власності на незавершене будівництво, будівель і споруд автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена на підставі неналежних та недостатніх для здійснення такої реєстрації документів, що свідчить про недотримання вимог Закону № 1952-IV щодо: перевірки їх на відповідність вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, використання відомостей Державного земельного кадастру, що в кінцевому результаті призвело до прийняття незаконного рішення, яке порушує права територіальної громади міста Кривого Рогу, як законного власника земель комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт. Відкриваючи 17.08.2018 розділ, державний реєстратор Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник Інга Миколаївна проігнорувала актуальну інформацію, що містилася у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна комунальної форми власності земельної ділянки площею 0,648 га, з кадастровим номером :03:0001:0222, цільове призначення 1.11.3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за територіальною громадою міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради 31.07.2018, номер запису про право власності 27360372, державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиною Марією Олександрівною на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42403538 від 06.08.2018. Підстава виникнення права власності - рішення Криворізької міської ради від 27.06.2018 №2856 Про реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки». Ради - представницькі органи місцевого самоврядування. В 2009 році між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 14.08.2009, що реєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 16.09.2009 за №87. Згідно пункту 6 цього договору його укладено на 3 роки. Тобто, у вересні 2012 строк дії вищезазначеного договору закінчився та цей договір не було поновлено на новий строк. За таких обставин, у серпні 2018 року у ОСОБА_3 не існувало документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом згідно приписів частини першої статті 27'1 Закону №1952-ІV. Переконатися в цьому державний реєстратор ОСОБА_6 мала реальну змогу при дотриманні встановленого обов`язку з використання відомостей Державного земельного кадастру, але цього нею вчинено не було. А отже, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції правомірно сформований висновок від 01.03.2021 та рекомендовано скасувати рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 року №42589904, з причини його прийняття з порушенням вимог статей 10, 18, 24, 27і Закону №1952-ІV, оскільки воно прийнято на підставі документів, з яких не вбачається наявність у ОСОБА_3 діючих речових прав на земельну ділянку під об`єктом незавершеного будівництва. Протилежного позивачем - ОСОБА_4 не доведено, а отже його твердження про наявність між відповідачем та первісним власником - ОСОБА_3 договірних правовідносин, станом на 17.08.2018, є такими що не відповідають дійсності та суперечать умовам Договору оренди земельної ділянки від 16.09.2009 №87, який має чітко визначений сторонами строк його дії; рішенню Криворізької міської ради від 24.04.2013 №1928 про відмову в поновленні договору; статті 124 Земельного кодексу України, яка визначає можливість передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, виключно на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Окрім того, як унормовано статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ( в редакції станом на 18.07.2018) єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами є Державний земельний кадастр, що у свою чергу виключає існування реєстру Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, в якому на думку позивача відображена інформація про право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою станом на 17.08.2018 р. За таких обставин, у серпні 2018 року у ОСОБА_3 не існувало документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом згідно приписів частини першої статті 27'1 Закону №1952-ІV. Переконатися в цьому державний реєстратор ОСОБА_6 мала реальну змогу при дотриманні встановленого обов`язку з використання відомостей Державного земельного кадастру, але цього нею вчинено не було. А отже, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції правомірно сформований висновок від 01.03.2021 та рекомендовано скасувати рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.221 №42589904, з причини його прийняття з порушенням вимог статей 10, 18, 24, 27і Закону №1952-ІV, оскільки воно прийнято на підставі документів, з яких не вбачається наявність у ОСОБА_3 діючих речових прав на земельну ділянку під об`єктом незавершеного будівництва. Протилежного позивачем - ОСОБА_4 не доведено, а отже його твердження про наявність між відповідачем та первісним власником - ОСОБА_3 договірних правовідносин, станом на 17.08.2018, є такими що не відповідають дійсності та суперечать: умовам Договору оренди земельної ділянки від 16.09.2009 №87, який має чітко визначений сторонами строк його дії; рішенню Криворізької міської ради від 24.04.2013 №1928 про відмову в поновленні договору; статті 124 Земельного кодексу України, яка визначає можливість передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, виключно на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Окрім того, як унормовано статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ( в редакції станом на 18.07.2018) єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами є Державний земельний кадастр, що у свою чергу виключає існування реєстру Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, в якому на думку позивача відображена інформація про право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою станом на 17.08.2018. Таким чином, з викладеного вбачається, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 24.03.2021 №1090/5 «Про задоволення скарги» прийнятий у повній відповідності до норм законодавства України з урахуванням дійсних обставин справи. Шпдп дотримання Криворізькою міською радою строків звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою. 16.03.2020, під час здійснення підготовки до судового засідання у справі №904/5895/18 за позовом Криворізької міської ради до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою, шляхом отримання з реєстру інформації про належність земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0222 до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, що в рамках означеної судової справи заперечував ОСОБА_3 , відповідачу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2020 №204327222 стало відомо, що державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник Інгою Миколаївною 17.08.2018 було прийнято рішення №42589904 про державну реєстрацію праве власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна. 12.05.2021 Криворізька міська рада звернулась до Міністерства юстиції зі скаргою задля захисту своїх порушених прав та інтересів. Позовна заява так і додані до неї документи не містять жодних доказів, що підтверджують факт інформування відповідача про проведення державної реєстрації на тимчасову споруду автостоянки, розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0222. Також, як встановлює абзац четвертий пункту 7 Порядку доступу до Державного геєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для отримання інформації з Державного реєстру прав користувач обов`язково зазначає підставу її отримання (відповідні норми закону та реквізити справи (провадження), реквізити договору про надання правової допомоги тощо). А отже, у відповідача не виникало жодних сумнів стосовно дотримання державним реєстратором і ОСОБА_7 засад законності та добропорядності, що є пріоритетом правової держави.

27 вересня 2021 року Міністерство юстиції України надали до суду письмові пояснення, просили суд відмовити у задоволенні позову з тих обґрунтувань, що колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі Колегія) 01.03.2021 року розглянула скаргу Криворізької міської ради (далі - скаржник) від 18.05.2020 № 25, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.05.2020 за № 10049-26-20 (далі-скарга), за рішення від 17.08.2018 № 42589904 (далі - оскаржуване рішення ), прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філіі Комунального підприємства «Центр державної ( реєстрації» Колесник Інгою Миколаївною (далі - державний реєстратор Колесник І.М.), від 18.08.2018 № 42606668 від 20.08.2018 № 42621965 прийняті приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшиковою Кристиною Олександрівною (далі - приватний нотаріус Меньшикова К.О.), щодо державної реєстрацій права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Мотиви рішення наступні, скаржник є власником земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, та вважає оскаржене рішення незаконними та такими, що порушує його права. На підставі оскарженого рішення державним реєстратором Колесник І.М. відкрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно N0 110 на об`єкт незавершеного будівництва та зареєстровано право власності на нього за ОСОБА_3 , на підставі, зокрема, договору оренди земельної ділянки від 14.08.2009, укладеного строком на 5 (п`ять) років. Законодством передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав перевіряє подані документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийме відповідні рішення. Відповідно до законодавства державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації прав у разі подання докумнтів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та і`х обтяження. Колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором Колесник І.М. з порушенням вимог законодавства, оскільки для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва державному реєстратору ОСОБА_6 не надано документ, який посвічує наявність діючого речового права на земельну ділянку під таким об`єктом. На підставі оскаржуваного рішення приватним нотаріусом Меньшикова К.О. зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва за ОСОБА_5 на підставі посвідченого нею договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (обдарованою). Колегією встановлено, що приватним нотаріусом Меньшиковою К.О. під час прийняття оскаржуваних рішень належним чином було перевірено документи, подані для державно реєстрації прав, на відповідність вимогам, встановленим чинним законодавством, з дотриманням процедури у сфері державно реєстрації прав у результаті посвідчення нею договорів дарування сб`єкта незавершеного будівництва. Отже, скарга підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування оскаржуваного рішення.

02 грудня 2022 року третьою особою ОСОБА_3 подані письмові пояснення у справі, у яких зазначив, що позовні вимоги підтримує, відсутній конфлікт інтересів з позивачем. Так, він поділяє та підтримує позицію щодо скасування наказу Міністерства юстиції України з підстав того, що звернення Криворізької міської ради зі скаргою не мало у собі законного та обґрунтованого підгрунття, оскільки рішенням держаного реєстратора не було порушено прав чи інтересів останніх. Розгляд скарги відбувся з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме не було належного повідомлення усіх заінтересованих осіб про проведення розгляду скарги, при зверненні зі скаргою Криворізькою міською радою було приховано факт наявності судових спорів щодо земельної ділянки, право власності за якою визнано за позивачем на законних підставах, що в свою чергу виключає компетенцію Міністерства юстиції щодо розгляду таких скарг. Також вказує про порушення строків подання та строків розгляду скарги.

Представником позивача - адвокатом Лісовим Д.О. до суду подані пояснення, у яких просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, як вбачається із письмових пояснень Відповідача від 23.02.2023р. на його думку наявність у Виконавчому комітеті Криворізької міської ради реєстраційної справи №110 державної реєстрації права власності на незавершене будівництво по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:03:001:0222 про те, що Криворізька міська рада знала про наявність такої державної реєстрації права власності більш раніше ніж - 16.03.20р. Так, із даного акту обстеження та його додатків вбачається, що 03.04.2019р. відповідні представники місцевого самоврядування (відділ моніторингу землекористування департаменту клювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізька міська рада) проводили обстеження земельної ділянки кадастровий номер №:03:001:0222, по АДРЕСА_2 та здійснювали відповідну фотофіксацію на якій зафіксовано, що на земельній ділянці побудована автостоянка. Отже, з 03.04.2019р. відповідні спеціалісти (представники Криворізької міської ради та її виконавчого комітету) з метою контролю стану майнових прав Криворізької міської ради повинні були перевірити відповідні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо наявності на земельній ділянці із кадастровим номером №:03:001:0222 зареєстрованого гласності на певні будівлі, споруди, тощо. Відповідач не міг не знати про вчинення 18.08.2018р. відповідної реєстрації права власності на незавершене будівництво на земельній ділянці із кадастровим номером № :03:001:0222. Отже, Криворізька міська рада, як орган місцевого самоврядування до повноважень якої належить вирішення питань містобудівної діяльності та розпорядження землями комунальної форми власності на території м. Кривий Ріг, через свої виконавчі органи, мала можливість дізнатись про реєстрацію права власності, як з 18.08.2018р. (дата реєстрації незавершеного будівництва), так і з дати складання акту обстеження земельної ділянки - 03.04.2019р. Зазначене спростовує доводи Відповідача про те, що перебіг строку на подання Скарги до Міністерства юстиції України починається лише із 16.03.20р., коли дізнався певний представник юридичного відділу виконкому Криворізька міська рада - Чабарай К.В., про наявність зареєстрованого на їх земельній ділянці права власності на незавершене будівництво. Пропуск строку звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора свідчить про порушення Порядку розгляду скарги Відповідача та є самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України. Таким чином, з огляду на положення п. 5 та п. 6 Порядку №1128 від 25.12.2015р., скарга відповідача не підлягала розгляду по суті її доводів. Водночас, оскільки така скарга Відповідача не підлягала розгляду по суті її доводів, то й відповідно Колегія Мінюсту не мала права надавати свою оцінку доводам скарги Відповідача та не мала права робити жодних висновків щодо реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресом по АДРЕСА_2 , кадастровий номер №:03:001:0222. Отже, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України підлягає скасуванню незалежно від адів Відповідача щодо незаконності реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресом по АДРЕСА_2 , кадастровий номер №:03:001:0222. Вищевикладеним спростовується посилання Відповідача на те, що ОСОБА_3 не мав права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресом по АДРЕСА_3 , кадастровий номер №:03:001:0222 та про те, що порушення які допущені Мінюстом нібито є суто формальними і нібито на думку Відповідача не впливають на скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. За приписами п. 5 та п. 6 Порядку №1128 від 25.12.2015р. пропуск строку звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України є прямою підставою для відмови в задоволенні такої скарги, а тому, не може вважатись формальним порушенням.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях представник позивача - адвокат Лісовий Д.О. вимоги поданої позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позові та письмових поясненнях, зазначив, що на колегії він представляв внтереси ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 ніхто не повідомив, тому він не був присутнім. Розглядалося 4 скарги. Зверталися з запитом про отримання копії протоколу. Договори дарування є чинними та діють.

Представник відповідача - Криворізької міської ради Скляр Н.М. у судових засіданнях проти вимог позову заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, зазначила, що позивачем невірно визначений відповідач, у позивача немає порушеного права, жодних рішень щодо позивача колегія не приймала, крім того позивач був повідомлений про засідання колегії через телефонограму.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у поданих письмових поясненнях, пояснив, що ніхто не повідомив позивача про наявність скарги, 26.02.2021 року з телефонної розмови він дізнався, що є скарга та що розгляд буде 01.03.2021 року у м. Києві, на питання чи можливо перенести слухання, відповіли, що можна їхати можна ні, це "наша" справа . На офіційному сайті жодної інформації щодо розгляду питань не було. Нікого не було повідомлено про розгляд скарги.

Третя особа ОСОБА_5 до судового засідання не прибула, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - Міністерства юстиції України Стельмах І.В. в судових засіданнях не підтримав позовні вимоги, про що вказано і в письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши докази, які надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, оцінивши всі докази у даній справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позивач набув у приватну власність незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1209.

Також, 20.08.2018 року на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621965 від 20.08.2018 року.

На підставі даного договору дарування Позивач набув у приватну власність: - Незавершене будівництво будівель та споруд АВТОСТОЯНКИ, відсоток готовності об`єкта 95%. яке складається з: будівлі сторожки літ.А-2 загальною площею 18,1 кв.м; літ. Б-вбиральня: поз. № 1 - №3-огорожі; поз. №2-ворота; поз.І-замощення.

У травні 2020 року через секретаря Криворізької міської ради Маляренка С.В. до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 12.05.2020 року на рішення державного реєстратора Колесник І.М. та приватного нотаріуса Меньшикової К.О.

За результатами розгляду даної скарги 01.03.2021 року Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок, яким рекомендовано скасувати рішення від 17.08.2018 року за № 42589904, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. В іншій частині вимог Криворізької міської ради відмовити.

24.03.2021 року Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії видано наказ № 1090/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги», на підставі якого скасовано рішення від 17.08.2018 року № 42589904, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М., виконання п. 2 Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом № 1952-IV, Порядком № 1128.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону № 1952-IV та Порядком № 1128.

Так, відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Положеннями частин п`ятої-шостої статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Частиною восьмою статті 37 Закону № 1952-IV визначено вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги, серед яких, зокрема: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Отже, однією з підстав для відмови у задоволенні скарги є закінчення встановленого законом строку подачі скарги.

Пунктом 5 Порядку № 1128 передбачено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа, дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, до суб`єкта розгляду скарги, особою, яка вважає, що її права порушено, може бути подано скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України. При цьому, скаржником повинно бути дотримано вимоги Закону щодо строків подання скарги, що, в свою чергу, впливає на прийняття Міністерством юстиції України та його територіальними органами мотивованого рішення про відмову у задоволенні скарги або задоволення (повне чи часткове) скарги. Тобто Міністерство юстиції України позбавлено дискреційних повноважень щодо вирішення питання щодо правових наслідків пропуску відповідного строку звернення, оскільки це питання врегульоване законодавством та не передбачає альтернатив.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 6 липня 2018 року у справі № 826/3442/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17.

З матерів справи вбачається, що державна реєстрація речових прав за № 42589904 відбулась 17.08.2018 року, що відображено у державному реєстрі речових нерухоме майно та їх обтяжень, який є відкритою та загальнодоступною інформацію (ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень»). Тобто, щонайменше з зазначеної дати представники Криворізької міської ради мали дану інформацію.

Вищезазначене свідчить про реальну можливість відповідача безперешкодно отримати інформацію про рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме та своєчасно звернутись із відповідною скаргою.

З тексту Наказу та Висновку не вбачається що Міністерством юстиції України при винесені зазначених документів досліджувалось питання дотримання скаржником строків на подачу відповідної скарги.

Оцінюючи правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права судами під час вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення зі скаргою на дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України, необхідно враховувати, що відповідно до абзацу першого частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Зі змісту цієї правової норми слідує, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права.

Дана обставина не досліджувалася і не перевірялася Колегію Міністерства юстиції України при розгляді скарги Криворізької міської ради.

У постанові від 10.11.2021 у справі № 910/9855/20 та постанові від 02.02.2022 у справі № 923/128/19 Верховний Суд у складі Колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що у разі, коли встановлено порушення вимог законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Судом встановлено, що розгляд скарги відповідача відбувся із порушенням строків, передбачених п.14 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, Постанови КМУ «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 25.12. 2015 р. № 1128 та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», що є як самостійною так і додатковою вимогою для скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.14 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного тора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

У свою ж чергу, згідно статтею 20 вказаного Закону, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Тобто, загальний строк розгляду та вирішення скарги Криворізької міської ради становив та не може перевищувати 45 календарних днів, який в даному випадку сплинув 02.06.2020 року, натомість рішення прийняте 24.03.2021 року.

У постанові від 28 березня 2018 року по справі №826/19452/16 Верховний Суд констатував наявність формальних порушень процедурного характеру, які не можуть бути підставою для скасування спірного наказу, адже важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта інтересів якої вона стосується, на захист.

Порушення строку розгляду скарги Колегією також може у сукупності оцінюватися, як підстава для скасування наказу Міністерства юстиції за розглядом скарг у сфері державної реєстрації (постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 821/1490/17).

Суд вказує, що Колегія Міністерства юстиції України при розгляді скарги Криворізької міської ради не врахувала наявність судових спорів, щодо нерухомого майна та права користування земельною ділянкою.

У квітні 2017 року Криворізька міська рада звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває адміністративна справа № 212/2276/16-а за позовом ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання незаконним та нечинним рішення Криворізької міської ради про відмову у поновленні договору оренди спірної земельної ділянки.

Таким чином, суд вважає, що на момент розгляду Колегією Міністерства юстиції України скарги відповідача були наявні судові спори щодо такого нерухомого майна, що виключає можливість розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Заявник скарги Криворізька міська рада, були обізнані з приводу розгляду в судах господарських та адміністративних справ.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Тому, суд погоджується з доводами позивача, що такий розгляд скарги проводився поверхнево, не була витребувана інформація з доступного і відкритого Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також з реєстру судових рішень.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Судом встановлено, що для розгляду скарги Криворізької міської ради Штефана О.З. запрошено не було, матеріали скарги йому не надсилались.

Міністерством юстиції України не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення додаткового повідомлення позивача про дату, час і місце засідання Колегії в способи, визначені пунктом 10 вказаного Порядку.

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №826/3539/17 звернув увагу, що Міністерство юстиції України повинно обирати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача мають свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Міністерство юстиції України має запросити скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Посилання представника у відзиві на позов на те, що позивача було повідомлено про час і місце засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, суд оцінює критично. Опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації.

Правова позиція з цього приводу викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 814/2229/17 від 14.11.2018 року, згідно якого Верховним судом зроблений наступний правовий висновок «Верховним Судом відхиляються доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації».

З приводу доводів третьої особи Міністерства юстиції України та відповідача Криворізької міської ради щодо підсудності даної справи, суд вказує, що Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права на земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації, є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Такий спір має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (провадження N 11-377апп18) та від 27 листопада 2019 року у справі N 815/1915/18 (провадження N 11-947апп19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року по справі №910/7781/19 було сформульовано висновок, що спір з приводу законності рішень Мін`юсту, виданих у формі наказів про скасування рішень державного реєстратора, прийнятих Мін`юстом внаслідок перевірки процедури здійснення реєстрації, також підлягає розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, в залежності від суб`єктного складу сторін спору, у випадку якщо спір безпосередньо пов`язаний із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею (цією особою) права на це майно.

У даному випадку скарга Криворізької міської ради подана на рішення державного реєстратора була пов`язана із захистом права на земельну ділянку, а позов про скасування відповідного Наказу подано фізичною особою, яка вважає що відповідним наказом порушено його права власності.

З приводу заперечень відповідача Криворізької міської ради про те, що вони не є належним відповідачем у справі, суд зазначає наступне. Позовні вимоги пов`язані із захистом Штефана О.З. права власності щодо нерухомого майна, яке заперечує та не визнає відповідач - Криворізька міська рада, невизнання права власності виражене оскарженням дій державного реєстратора до Міністерства юстиції України, які є заявником скарги до Міністерства юстиції України. Предметом спору у цій справі є фактично визнання права власності на нерухоме майно, оскільки такі позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №640/6930/19.

З викладеного, суд вказує, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та позивачем вірно визначено належного відповідача.

Суд вказує, що позивачем доведено порушення встановленого Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції та статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при розгляді скарги Криворізької міської ради, про які вказано вище. Стороною відповідача доводи позивача не спростовані та не заявлено про неналежність чи недопустимість доказів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Таким чином, Колегія Міністерства юстиції України розглядаючи скаргу, яка надійшла від Криворізької міської ради, діяла у спосіб та в межах своїх повноважень, а тому вимоги позову про визнання рішення Міністерства юстиції України №1090/5 від 24.03.2021 року незаконним задоволенню не підлягають, однак дане рішення підлягає скасуванню з підстав порушення порядку розгляду скарги.

Суд не надає оцінку доводам сторони позивача, які, на їх думку, є підставою для скасування рішення Міністерства юстиції України, а саме наявності дії договору оренди земельної ділянки, встановлення поштової адреси об`єкту нерухомого майна, оскільки судом встановлені процесуальні порушення при розгляду скарги колегією Міністерства юстиції України, які є беззаперечною підставою для скасування прийнятого рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування наказу та наявність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою отримання правничої допомоги щодо захисту інтересів позивача ОСОБА_4 у даній справі позивачем було укладено із адвокатом Лісовим Д.О. договір про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) №1 від 26.03.2021р. За вказаним договором №1 від 26.03.2021р. Позивачу за надану правничу допомогу в адрес Адвоката необхідно сплатити: 9 924,00грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №1 від 02.04.21р. на загальну суму 9 924,00грн. (докази у справі). 32 744,80грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №13 від 06.04.23р. на суму 32 744,80грн. (докази у справі). 10 000,00грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №14 від 06.04.23р. на суму 10 00,00грн. (докази у справі). 10 000,00грн. «гонорар успіху», що підтверджується умовами Договору та згідно додаткової угоди №2 від 01.10.22р. (докази у справі). З 757,60грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №24 від 24.05.23р. на загальну суму 3 757,60грн. (доказиу справі). 1 500,00грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №25 від 24.05.23р. на загальну суму 1 500,00грн. (докази у справі). 4 831,20грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №28 від 26.06.23р. на загальну суму 3 757,60грн. (докази додаються). З 000,00грн., що підтверджується підписаним Сторонами актом №29 від 26.06.23р. на загальну суму 3 000,00грн.. Згідно акту № 28 від 26.06.23р. на загальну суму 4 831,20грн. за період з 25.05.23 р. по 26.06.23 р. включно була надана відповідна правнича допомога по справі №211/2047/21, яка полягає у наступному: Складання письмових заперечень на письмові пояснення Відповідача щодо нібито недоліків у роботі Реєстру речових прав, Складання письмової відповіді на заперечення Криворізької міської ради щодо стягнення витрат на правову допомогу та їх клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, Складання клопотання про збільшення витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням участі у судовому засіданні та складанням додаткових процесуальних документів по справі). В свою чергу, згідно акту №29 від 26.06.23р. на загальну суму 3000,00грн. за період з 25.05.23р. по 26.06.23р. включно була надана відповідна правнича допомога по справі №211/2047/21, яка полягає у наступному: Участь Адвоката у судовому засіданні у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №211/2047/21, яка була призначена на 31.05.2023 о 13-30год„ на 12.06.2023 о 11-00год. Отже, загальна сума понесених витрат на правничу допомогу з урахуванням так званого «гонорару успіху» складає: 9 080,00грн. + 32 744,80грн. + 10 000,00грн. + 10 000,00грн. + 3 757,60грн. + 1 500,00грн. + 4 831,20 + З 000,00= 74 913,60грн.

Окрім того, третьою особою ОСОБА_3 та Адвокатом Савченко Богданом Григоровичем було укладено договір про надання правової допомоги № 3 від 26 лютого 2021 року.

Вартість правового супроводу відносно однієї скарги Криворізької міської ради на стадії її розгляду у Міністерстві юстиції України за цим Договором сторони оцінюють у розмірі 1000,00 доларів США, що на момент укладання Договору за офіційним курсом Національного банку України (1 дол. США = 27,93 гривень) становить 27930,00 гривень (п. 6 Договору). У відповідності до п. 7 Договору, вартість правового супроводу, зазначеного у п. 6 Договору, у разі необхідності такого правового супроводу на стадії судового розгляду внаслідок оскарження результатів розгляду скарги Криворізької міської ради незалежно від того, хто оскаржує результати розгляду скарги Криворізької міської ради та не залежно від того, який статус Замовника у такому судовому процесі (Позивач, Відповідач, Третя особа), сторони оцінюють у розмірі 3000,00 доларів США, що на момент укладання Договору за офіційним курсом Національного банку України (1 дол. США = 27,93 гривень) становить 83790,00 гривень. Результат надання правової допомоги оформлюється Сторонами шляхом підписання акту здачі-приймання правової допомоги (далі - Акт), який підписується протягом 3 (трьох) днів після фактичного надання послуг. Підписання Акту Замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку до іншої Сторони (п. 6 Договору). На виконання умов Договору та на вимогу Замовника складено Акт №1 від 31.03.23р. за період з 26.02.2021р. по 31.03.2023р. на суму 1000,00 доларів США та Акт №2 від 23.05.23р. за період з 06.08.2021р. по 23.05.2023р. на суму 3000,00 доларів США. Всього, розмір правової допомоги складає 4000,00 доларів США. Оплата згідно актів здійснюється Замовником у гривні (еквівалент суми доларів США за курсом Національного банку України станом на дату здійснення такої оплати).

За приписами п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд вказує, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 листопада 2022 по справі №922/1964/21 зроблений правовий висновок щодо відсутності детального опису робіт (наданих послуг) та конкретного витраченого часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну допомогу, у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Вказані вище спростовує доводи відповідача відносно того, що стороною позивачів не доведено надання, розмір, вартість, дійсність, співмірність правничої допомоги позивачу ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат надається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідач у своїх запереченнях не навів власного розрахунку на спростування обґрунтованості судових витрат та одночасно просить їх зменшити.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд, з урахуванням заяви відповідача та третьої особи Міністерства юстиції України про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, доходить до висновку щодо частково стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, такі як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши надані представником позивача та третьою особою докази понесення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, сума судових витрат в заяві не є співмірною в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України, а також враховуючи заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому суд прийшов до висновку про стягнення з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються із витрат оплати судового збору 908,00 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 74913,60 гривень та на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 75000,00 гривень.

На підставі наведеного, а також ст.18, 22, 24,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого КМУ від 25.12.2015 року №1127, ст.182 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги» - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 року.

Стягнути з Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ) на користь ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ) на користь ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 витрати на правову допомогу в розмірі 74913 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень 60 копійок.

Стягнути з Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ) на користь ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.10.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат