Справа № 466/4075/21
Провадження № 2/466/353/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

учасники справи

секретар ПОПЕНКО І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Стрийської районної державної адміністрації Львівської області (Львівська область, м.Стрий, вул.С.Бандери,28) про стягнення відшкодування у виді середнього заробітку внаслідок затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

06.05.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до Жидачівської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку внаслідок затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 року по 25.03.2021 року в розмірі 21 812,76 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у період з 19.08.2020 року по 26.02.2021 року він працював на посаді заступника керівника апарату завідувача сектору персоналу апарату Жидачівської районної державної адміністрації. Наказом № 29/07-06 від 26.02.2021 року його було звільнено із зазначеної посади згідно п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із реорганізацією Жидачівської районної державної адміністрації, шляхом приєднання до Стрийської районної державної адміністрації.

У день звільнення відповідач виплатив позивачу нараховану заробітну плату за 2021 рік. Однак, заробітна плата за лютий 2021 року та усі належні позивачу при звільненні виплати в сумі 35 165,89грн. виплачено аж 25.03.2021 року. Крім цього, позивачу не було виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 року по 25.03.2021 року в розмірі 21 812,76 грн.

Справа розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою від 08.02.2022р. до участі у справі в порядку правонаступництва залучено Стрийську районну державну адміністрацію.

04.05.2022 року судом отримано відзив Стрийської районної державної адміністрації подав на позов, в якому вимоги позивача відповідач заперечив у зв`язку з їх безпідставністю. Свою позицію обгрунтовує ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до структури заробітної плати, має разовий характер, а тому на нього гарантії вказано Закону не поширюються. Також вказує на правову позицію ВП ВС про можливість зменшення відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника та враховуючи встановлені судом обставини справи.

В судове засідання позивач не з`явився, подав в суд заяву від 18.10.2021р. про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує, просить такий задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судових засіданнях 17.06.2022р. та 06.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечила, з мотивів викладених у відзиві на позов. Крім цього, представник відповідача з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц, просить, у разі задоволення, позову цю суму зменшити.

Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 19.08.2020 року по 26.02.2021 року працював на посаді заступника керівника апарату завідувача сектору персоналу апарату Жидачівської районної державної адміністрації.

Наказом № 29/07-06 від 26.02.2021 року його було звільнено з зазначеної посади згідно п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із реорганізацією Жидачівської районної державної адміністрації, шляхом приєднання до Стрийської районної державної адміністрації.

Дані обставини стверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки позивача ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , копією наказу № 29/07-06 від 26.02.2021 року.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в день звільнення позивача відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку. Заробітна плата за лютий 2021 року та усі належні позивачу при звільненні виплати в сумі 35 165,89грн. виплачено через 26 днів після звільнення - 25.03.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно податного позивачем листа №02-17/137 від 26.02.2021 року середньоденний заробіток позивача складає 807,88 грн.

Затримка розрахунку позивача при звільненні з роботи відбулася в період з 27.02.2021р. по 24.03.2021р. і складає 26 днів. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає , яка підлягає сплаті відповідачем, повинна складати 21 004,88грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обгрунтованими.

Однак, вирішуючи спір по суті, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс18) враховує, що метою ст.ст.116, 177 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналізуючи підрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позвача, суд відноситься до цього розрахунку, як до такого, що має оціночний характер та підтверджує захисну позицію позивача як слабшої ніж роботодавець сторони у трудових правовідносинах, але зазначає, що жодними нормативно-правовими документами не передбачений такий підхід у підрахуванні розміру матеріальних втрат працівника при затримці із ним розрахунку.

Як підставу для зменшення суми середнього заробітку, суд враховує те, що позивач був звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією Жидачівської РДА, що припинялася, шляхом приєднання до Стрийської РДА Львівської області на базі якої утворена і діє Стрийська районна військова адміністрація Львівської області. Відповідач є органом державного управління, неприбутковою державною установою, фінансування якої здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань. Станом на 26.02.2021 року сума залишку кошторисних призначень Жидачівської РДА за КПКВ 7831010 «Здійснення виконавчої влади у Львівській області» КЕКВ 2111 «Заробітна плата» складала 400,00грн. Цей факт підтверджується листом Управління Державної казначейської служби України у Жидачівському районі Львівської області, Звітом про виконання кошторису установи. Отже, затримка розрахунку при звільненні була допущена з об`єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Ще однією підставою для зменшення суми середнього заробітку при звільненні суд вважає незначний період затримки розрахунку при звільненні 26 днів. Суд вважає цей час не критичним, таким, що не був умисно затягнутий відповідачем, та вважає, що за цей період позивач не міг зазнати суттєвих майнових втрат, які полягали б у неможливості забезпечення нормального рівня життя.

Таким чином, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити суму стягнення, яку просить позивач, визначити її виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на 26.02.2021р. (6000грн.)

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності (цей принцип у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею), беручи до уваги критерії оцінки, які сформульовані Великою Палатою Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, зважаючи на непорушність права на отримання зарплати за виконану роботу і гарантію захисту від цього порушення при звільненні працівника, вважаю за можливе стягнути зі Стрийської районної державної адміністрації Львівської області на базі якої утворена і діє Стрийська районна військова адміністрація Львівської області на користь позивача 6000,00грн. у якості середнього заробітку у відшкодування затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі Стрийської районної державної адміністрації Львівської області на базі якої утворена і діє Стрийська районна військова адміністрація Львівської області ( Львівська область, м.Стрий, вул.С.Бандери,28) на користь ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 6000,00грн. середнього заробітку у відшкодування затримки розрахунку при звільненні та 908,00грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.01.2023 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська