КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/16958/21

номер провадження №22-ц/824/9420/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Кравченко Ольги Петрівни

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 21 лютого 2023 року /суддя Гончарук В.П./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ«Євро-Реконструкція», звернулось до суду з позовом, в якому просило суд, з урахуванням уточнення позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 19 870,07 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 6 990,37 гривень та 3% річних у розмірі 3 150,95 гривень та судовий збір за подання позову у розмірі 1 135,00 грн.

Також просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 39 420,34 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 6 990,37 гривень та 3% річних у розмірі 3 150,95 гривень та судовий збір за подання позову у розмірі 1 135,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 19 870 грн.07 коп., 3% річних в розмірі 1788, 3 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 4392.53 грн., в а всього стягнуто 26052, 9 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10998,09 грн. 3% річних в розмірі 989,82 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 1075,4 грн., а всього стягнути 13063,31 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135 грн./т. 2 а.с.101-107/

Не погоджуючись з вказаним рішенням,в частині часткового стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги, з урахуванням заявлених стороною відповідачів заяв про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, до заявлених позовних вимог, та в частині нарахованих судом до стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, апелянт просив рішення суду в цій частині скасувати, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що строки позовної давності продовжувались у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19),на строк дії карантину. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Тобто, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, відтак, борг у період з березня 2017 року по 01 вересня 2021 року нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише до частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року. При цьому, є незрозумілим, за який саме період часу та чому суд стягнув з відповідачів заборгованість лише за централізоване опалення у розмірі 10 998,09 грн. та не стягнув заборгованість за отримані послуги з гарячого водопостачання які заявлені в межах строків позовної давності. Оскільки, відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача стягуються заявлені 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що має компенсаційний характер. Під час прийняття рішення по справі, суд першої інстанції самостійно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Позивач не згоден із прийнятим судом рішенням в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, оскільки із тексту рішення суду є незрозумілим, як саме суд здійснював перерахунок цих коштів та вважає, що саме поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є вірним. Окремо наголошував на тому, що оскільки мешканці та власники квартири користувалися послугами та не повідомляли теплопостачальну організацію про зміну складу співвласників та складу користувачів послуг, на момент подання позовної заяви, у позивача, з незалежних від нього об`єктивних причин, була відсутня повна й достовірна інформація з анкетними даними про всіх осіб, яким на праві власності належить дана квартира, а також щодо осіб, що нею користуються, оскільки дана інформація є конфіденційною.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, зазначаючи про необґрунтованість її доводів. Вказував, що дій, що свідчили б про переривання строків позовної давності вчинено не було, а отже, судом першої інстанції його застосовано вірно. Вказував і на те, що з моменту зняття відповідачів з реєстрації, вони не несуть обов`язок по сплаті послуг гарячого водопостачання, а отже, судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване судове рішення.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформовані належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертались.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 1998 року органом приватизації Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складає з 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 .

Дані факти підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.201 року за № 283847028.

Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат загальною площею 86,3 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м.: перша кімната площею 17,9 кв.м, друга кімната площею 11,7 кв.м, третя кімната площею 11,2 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 14,8 кв.м.

Згідно довідки Центру комунального сервісу в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В свою чергу рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року у справі № 755/198/16-ц, встановлено порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,7 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м., а саме: виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування кімнату площею 17,9 кв.м.; виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користування житлові кімнати площею 11,7 кв.м та 11,2 кв.м.; залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інші приміщення: кухню площею 8,9 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 14,8 кв.м.

На підставі вказаного рішення позивачем було розподілено особові рахунки відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 для отримання останніми житлово-комунальних послуг, а саме: особовий рахунок № НОМЕР_1 визначено споживачу ОСОБА_1 , а особовий рахунок № НОМЕР_2 оформлено на ОСОБА_3 .

Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, про те, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно бухгалтерських довідок за послугу з централізованого опалення станом на 01 липня 2022 року за квартирою АДРЕСА_2 наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опаленні та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19 870,07 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Крім того, згідно бухгалтерських довідок за послугу з централізованого опалення станом на 01 липня 2022 року за квартирою АДРЕСА_2 наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опаленні та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 39 420,34 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також до сплати відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 розраховано 3 % річних у розмірі 3 150,95 гривень та інфляційну складову у розмірі 6 990,37 гривень, які також підлягають стягненню з вказаних відповідачів на користь позивача.

Також, позивачем також до сплати відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розраховано 3 % річних у розмірі 3 150,95 гривень та інфляційну складову у розмірі 6 990,37 гривень, які також підлягають стягненню з вказаних відповідачів на користь позивача.

Приймаючи до уваги клопотання відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, суд першої обґрунтовано його застосував.

Згідно частини першої ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно п. 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19: позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). (п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19)

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 здійснена часткова оплата коштів за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, є підтвердженням вчинення ними дій, що свідчать про визнання свого обов`язку, а отже в силу вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України підтверджує переривання перебігу позовної давності, а отже судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернувся до суду у межах встановленого законом строку з вимогою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з останніх заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 19 870,07 грн.

Приймаючи до уваги заяву відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача, ураховуючи, що предмет спору становить суму заборгованості, нараховану за період з жовтня 2014 року по серпень 2018 року за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року по серпень 2018 року - за постачання гарячої води, в той час як позивач звернувся з позовом до суду лише 27 вересня 2021 року, а також, приймаючи до уваги, що позивачем не заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, із зазначенням причини поважності його пропуску, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням правил загальної позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за послугу з централізованого опалення - 10 998,09 грн., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 1 075,40 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 989,82 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що строк позовної давності продовжено на термін дії карантину, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що позивач, звертаючись до суду, не подавав клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, з вказівкою на обставини, що слугували б перешкодою для його звернення з позовом в межах законодавчо встановленого строку, судом їх наявність не досліджувалась на підстави поважності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду щодо правильного застосування позовної давності, не спростовують.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 6 990,37 грн та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 150,95 грн.

Суд першої інстанції, застосовуючи ст. 625 ЦК України та підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, вказував, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 4 392, 53 грн., та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 788,30 грн., щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання підлягають частковому задоволенню, оскільки суд самостійно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, а частині відсутності розрахунків, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що апелянтом не наведено формули, по якій було здійснено розрахунок при зверненні до суду, лише надано бухгалтерську довідку /т. 1 а.с. 7-8/

Звертаючись з апеляційною скаргою, власного розрахунку апелянт не надає, формулу, за якою здійснювався розрахунок також, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити правильність суми нарахування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Кравченко Ольги Петрівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 21 лютого 2023 року -залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва 21 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: