Справа № 465/2103/21 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1636/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача-адвоката Балабанова О.В., представника відповідача-адвоката Грет О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/2103/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Глинської-Кривонос Соломії Орестівни на рішення Франківського районного суду м.Львова від 07 червня 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

25 березня 2021 року Приватне підприємство «Мережа-Сервіс Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 5:15 в мережі Інтернет на загальнодоступній сторінці « ОСОБА_2 » соціальної мережі Фейсбук (Facebook)) відповідачка розмістила (поширила) інформацію, яка створює негативну соціальну оцінку серед споживачів мережі магазинів «Близенько», чим порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Також поширена інформація підриває авторитет позивача та позиціонує його як особу, яка ігнорує встановлені норми та правила, в тому числі під час здійснення будівельних та ремонтних робіт. Внаслідок дій відповідачки позивачу завдано моральної шкоди, яка оцінюється в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 07 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації, порочить честь, гідність та ділову репутацію Приватного підприємства «МЕРЕЖА-СЕРВІС ЛЬВІВ», інформацію, яку 22 березня 2021 року о 5:15 розмістила ОСОБА_1 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) за посиланням:http:/www.facebook.compermalink.php7storvfbid=92353&id69580&eftГ01=AZW4DIVHvRNh02WFL3ahE067SYV3rD2ovEh6eNmMSdDqkocBZJ6MxmOPr6YucnLe2zxMNGzih9txvvEKhoJaiTY1GQ2BloEzl04Kp2CUPk7PU62PsmFlaugERorCLx4& tn =%2CO%2CP-R - на своїй сторінці ( ОСОБА_3 ) наступного змісту:

« !!Через магазин «Близенько» у Львові може обвалитися будинок.

Незаконний, самовільний демонтаж внутрішніх стін у супермаркеті «Близенько» загрожує обвалу цілого будинку по АДРЕСА_1 . Власники крамниці зробили перепланування без жодних дозвільних документів. Ми, мешканці, стурбовані тим, що не лише можемо залишитися без даху над головою, а й ризикуємо щодня своїм життям, поки магазин отримує прибутки.

Усе почалося наприкінці 2020 року, коли у наш будинок по АДРЕСА_1 на перший поверх «заїхав» магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Проблема в тому, що з метою збільшення площі продуктової крамниці власником здійснено реконструкцію приміщення першого поверху - демонтовані внутрішні стіни. Через це, зокрема, у моїй квартирі, над крамницею, по стінах пішли тріщини, які чи не щодня збільшуються. На сьогодні є 6 великих тріщин. Прохання жителів будинку показати затверджену проектно-кошторисну документацію

керівництво закладу проігнорувало та на контакт не йде! Розуміючи, що отримати захист нам, жителям будинку, немає від кого, а сидіти і чекати

обвалу ми не хочемо, то звернулися по допомогу до юристів. Разом з ними почали самостійно

звертатися у різноманітні органи та установи з метою відшукати бодай якусь інформацію про дозвіл на таке перепланування. І отримали шокуючі відповіді на свої запитання.

Так, згідно матеріалів інвентаризації будинку по АДРЕСА_1 , в приміщенні

супермаркету наявні стінові перегородки. А з відповіді інспекції ДАБК у м. Львові вбачається, що дозвільні документи для проведення будівельних робіт по демонтажу стін відсутні. Ба-більше,Управління архітектури та урбаністики ЛМР повідомило, що містобудівні умови та обмеження на перепланування чи реконструкцію першого поверху по АДРЕСА_1 також не надавалися. Тобто, власник продуктового магазину самовільно здійснив перепланування, піддавши смертельному ризику життя усіх мешканців будинку!

Не дай Бог, щоб вся ця історія повторила трагічні події у Дрогобичі. Тоді будинок обвалився через руйнування середньої несучої стіни підвалу, через що загинуло восьмеро людей.

Нам відомо, що мережа продуктових крамниць «Близенько» належить відомому у Львові бізнесменові ОСОБА_4 . Просимо максимального розголосу!!!».

Зобов`язано ОСОБА_1 у п`ятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена: шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) на своїй сторінці ( ОСОБА_3 ).

Зобов`язано ОСОБА_1 у п`ятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили видалити недостовірну інформацію з дописів, розміщених 22 березня 2021 року о 5:15 в соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) за посиланням:

http:/www.facebook.compermalink.php7storvfbid=92353&id69580&eftГ01=AZW4DIVHvRNh02WFL3ahE067SYV3rD2ovEh6eNmMSdDqkocBZJ6MxmOPr6YucnLe2zxMNGzih9txvvEKhoJaiTY1GQ2BloEzl04Kp2CUPk7PU62PsmFlaugERorCLx4& tn =%2CO%2CP-R своїй сторінці (НАТАЛИЯ ВЕНГЖИН)

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Глинська-Кривонос Соломія Орестівна.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права. Вважає, що поширена інформація жодним чином не завдає шкоди особистим немайновим благам позивача, оскільки не йдеться про спосіб ведення ПП «МЕРЕЖА- СЕРВІС-ЛЬВІВ» господарської діяльності. Адже приниження ділової репутації суб`єкта господарювання є поширення в будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його підприємницькоїдіяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Позивачем не надано жодного доказу завдання шкоди його діловій репутації. Доказів зниження вартості нематеріальних активів позивача теж не надано. Вказує, що спірний допис слід вважати зверненням до правоохоронних органів,оскільки здійснюючи моніторинг засобів масової інформації в порядку здійснення прокуратурою представницької діяльності з метою захисту інтересів держави встановлено достатні відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за фактом порушення під час проведення будівельних робіт по АДРЕСА_1 . Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст.360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-адвоката Грет О.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Балабанова О.В., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 5:15 в мережі Інтернет на загальнодоступній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » соціальної мережі www.facebook.com (Фейсбук (Facebook)) за посиланням http:/www.facebook.compermalink.php7storvfbid=92353&id69580&eftГ01=AZW4DIVHvRNh02WFL3ahE067SYV3rD2ovEh6eNmMSdDqkocBZJ6MxmOPr6YucnLe2zxMNGzih9txvvEKhoJaiTY1GQ2BloEzl04Kp2CUPk7PU62PsmFlaugERorCLx4& tn =%2CO%2CP-R відповідачка розмістила (поширила) інформацію наступного змісту:

« !!Через магазин «Близенько» у Львові може обвалитися будинок.

Незаконний, самовільний демонтаж внутрішніх стін у супермаркеті «Близенько» загрожує обвалу цілого будинку по АДРЕСА_1 . Власники крамниці зробили перепланування без жодних дозвільних документів. Ми, мешканці, стурбовані тим, що не лише можемо залишитися без даху над головою, а й ризикуємо щодня своїм життям, поки магазин отримує прибутки.

Усе почалося наприкінці 2020 року, коли у наш будинок по АДРЕСА_1 на перший поверх «заїхав» магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Проблема в тому, що з метою збільшення площі продуктової крамниці власником здійснено реконструкцію приміщення першого поверху - демонтовані внутрішні стіни. Через це, зокрема, у моїй квартирі, над крамницею, по стінах пішли тріщини, які чи не щодня збільшуються. На сьогодні є 6 великих тріщин. Прохання жителів будинку показати затверджену проектно-кошторисну документацію

керівництво закладу проігнорувало та на контакт не йде! Розуміючи, що отримати захист нам, жителям будинку, немає від кого, а сидіти і чекати

обвалу ми не хочемо, то звернулися по допомогу до юристів. Разом з ними почали самостійно

звертатися у різноманітні органи та установи з метою відшукати бодай якусь інформацію про дозвіл на таке перепланування. І отримали шокуючі відповіді на свої запитання.

Так, згідно матеріалів інвентаризації будинку по АДРЕСА_1 , в приміщенні

супермаркету наявні стінові перегородки. А з відповіді інспекції ДАБК у м. Львові вбачається, що дозвільні документи для проведення будівельних робіт по демонтажу стін відсутні. Ба-більше,Управління архітектури та урбаністики ЛМР повідомило, що містобудівні умови та обмеження на перепланування чи реконструкцію першого поверху по АДРЕСА_1 також не надавалися. Тобто, власник продуктового магазину самовільно здійснив перепланування, піддавши смертельному ризику життя усіх мешканців будинку!

Не дай Бог, щоб вся ця історія повторила трагічні події у Дрогобичі. Тоді будинок обвалився через руйнування середньої несучої стіни підвалу, через що загинуло восьмеро людей.

Нам відомо, що мережа продуктових крамниць «Близенько» належить відомому у Львові бізнесменові ОСОБА_4 . Просимо максимального розголосу!!!».

Поширення інформації створює негативну соціальну оцінку серед споживачів мережі магазинів «Близенько», чим порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Також поширена інформація підриває авторитет позивача та позиціонує його як особу, яка ігнорує встановлені норми та правила, в тому числі під час здійснення будівельних та ремонтних робіт.

Звертаючись з позовом позивач вважає, що вказана інформація висловлена в категоричній формі, містить стверджувальний характер, в ній йдеться про встановлені факти, така інформація є вкрай негативною,має образливий характер, безпосередньо стосується позивача, його імовірних дій, є недостовірною, оскільки відповідачці було достовірно відомо, що позивач не здійснював втручання в несучі конструкції будівлі під час проведення ремонтних робіт, а тому не міг жодним чином спричинити появу тріщин в квартирі відповідачки чи завдати ризику життю мешканців будинку АДРЕСА_1 .

Поширення окресленої інформації створює негативну соціальну оцінку серед споживачів мережі магазинів «Близенько», чим порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Також поширена інформація підриває авторитет позивача та позиціонує його як особу, яка ігнорує встановлені норми та правила, в тому числі під час здійснення будівельних та ремонтних робіт.

Зазначає, що інформація, яку розмістила (поширила) відповідачка у вищезазначених дописах є відкритою та доступною - доступ до дописів відповідача в мережі Facebook є необмеженим.Тобто поширена інформація доведена до необмеженого кола осіб. Крім цього, дане інформаційне повідомлення вподобали 36 користувачів Інтернет-мережі Facebook, прокоментувала 21 особа, а 51 користувач розмістив (поширив) його на своїх персональних сторінках. Крім цього, інформацію, розміщену відповідачкою, поширили в себе на сайтах декілька інтернет видань.

Задовольняючи позов в частині визнання зазначеної інформації недостовірною та зобов`язання відповідача її спростувати та видалити, суд першої інстанції виходив з того, що дана інформація мітить недостовірні дані та не відповідає дійсності, оскільки факту незаконного проведення позивачем будівельних робіт , перепланування чи переоснащення приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 не встановлено.

Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відподіно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних (далі Конвенція) свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства,

що регулює спірні відносини.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції,на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів, серед кола споживачів її товарів та послуг.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (частина перша статті 200 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття

чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати

чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином

або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Статтею 19 ЦК України передбачено, що особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

У ч.1 ст.20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Розглядаючити дану справу,суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач поширила інформацію з метою захисту свого права на безпечне життя та запобігання обвалу будинку, зокрема з метою перевірки законності дій позивача по проведенню ремонтних робіт за результатами яких у її квартирі з`явились тріщини, оскільки звернення до контролюючих органів не дало результату і така перевірка не була проведена.

Як вбачається з матеріалів справи, саме на підставі поширеної відповідачем інформації прокурором були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про можливе вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.275 КК України (а.с. 65).

Статтею 3 Коституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом першої інстанції не дано оцінки тому, що відповідач розміщуючи дану інформацію мала на меті отримати захист від порушення свого права на безпечне життя.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Крім цього, апеляційний суд вважає, що в межах даної справи, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку встановивши, що факту незаконного проведення позивачем будівельних робіт, перепланування чи переоснащення приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 немає, оскільки предметом даного спору є захист ділової репутації, тобто з`ясуванню підлягав факт чи зазначеною інформацією було завдано шкоди діловій репутації позивача та чи є така інформація недостовірною.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно зі ст.94 ЦК юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права. Тож спершу необхідно зрозуміти юридичний зміст поняття «ділова репутація» та суть відомостей, які можуть їй зашкодити.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 під діловою репутацією юрособи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з пп.5, 6 інформаційного листа ВГС від 28.03.2007 №01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» ділову репутацію юрособи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення в будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку із чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Згідно з п.15 постанови Пленуму ВСУ №1 негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, ділова репутація є нематеріальним активом, який визначає ділові якості суб`єкта господарювання, а приниженням репутації є поширення неправдивих (у тому числі неповних, перекручених) даних, які негативним чином змінюють або можуть змінити ставлення до даного суб`єкта з боку інших учасників господарських відносин.

Усоціальній інтернет-мережі Фейсбук на загальнодосупній сторінці « ОСОБА_2 » розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 о 5 год.15 хв. інформація стосувалася мережі магазинів «Близенько», однак позивачем по справі є ПП «Мережа-Сервіс Львів», яке відповідачкою ОСОБА_5 не згадувалося, відтак права позивача не порушені.

Як вбачається з договору суборенди (а.с.11-12) нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 (далі об`єкт суборенди) використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності. Мета використання об`єкту суборенди за цим Договором:без зміни цільового призначення приміщень, для розміщення та експлуатації магазину роздрібної торгівлі, офісу, складу.

Поширена відповідачкою інформація не стосується підприємницької діяльності позивача, оскільки видами діяльності підприємства в основному є роздрібна та оптова торгівля напоями та продуктами харчування, що стверджується інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тобто поширена відповідачкою інформація не стосується підприємницької діяльності позивача, а була розміщена лише з метою запобігти руйнуванню будинку в якому вона проживає.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд дійшов висновку, що немайнові права позивача, поширеною відповідачкою інформацією не порушені .

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пунктів 1,3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача в користь відповідача підлягає стягненню судовий збір опалчений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2,376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глинської-Кривонос Соломії Орестівни задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 07 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити Приватному підприємству «Мережа Сервіс-Львів» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства «Мережа Сервіс-Львів (ЄДРПО 33617918) на користь ОСОБА_1 1362 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 березня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк