1Справа № 335/9271/23 2-о/335/289/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

присяжних - Подужайло Р.В., Полякової Н.В.,

при секретарі - Печерей О.С.,

за участю

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Рикуна А.В.,

заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Олександрівського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усиновлення повнолітньої особи,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про усиновлення повнолітньої особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 послався на таке.

Заявник ОСОБА_1 з 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка до цього перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 і носила прізвище « ОСОБА_3 ». У вказаному шлюбі у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилася спільна дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2008 року та по теперішній час (більше 15 років) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_2 проживають однією сім`єю, забезпечені житлом та матеріально, мають добрі житлово-побутові умови проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.07.2014 року). За період з дати розлучення та до дати своєї смерті ОСОБА_4 не проявляв жодного інтересу до дитини, не спілкувався та взагалі не брав участі у розвитку, вихованні та навчанні сина, чим фактично позбавив останнього батьківського піклування. Вихованням усиновлюваної особи починаючи з 2008 року займався ОСОБА_1 , ставився до нього як до власного сина, надав повне матеріальне забезпечення, займався духовним та фізичним його розвитком. За період спільного проживання відносини між ОСОБА_1 та усиновлюваною особою склалися настільки рідні, що ОСОБА_2 прийняв рішення змінити власне прізвище та по батькові та 28.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №39 про зміну імені (Свідоцтво про зміну імені Серія НОМЕР_2 від 28.06.2023 року). Посилаючись на приписи чинного законодавства, заявник стверджував, що ОСОБА_2 на момент смерті свого рідного батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не досяг повноліття (13 років), а тому фактично був позбавлений батьківського піклування. Різниця у віці між ОСОБА_2 (усиновлювана особа) та ОСОБА_1 (заявник) складає 30 років, тобто юридичних та фактичних перешкод для усиновлення немає, а метою подання заяви до суду є юридичне оформлення родинного зв`язку, який є найвищим інтересом для забезпечення стабільних та гармонійних умов сімейного життя. Крім того, юридичне оформлення родинного зв`язку в подальшому усуне проблемні питання спадкування.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свою заяву підтримав. Пояснив, що звернувся до суду із заявою про усиновлення під впливом обставин, пов`язаних з введенням в Україні воєнного стану та активними бойовими діями щодо відсічі вторгнення збройних формувань Російської Федерації. Зокрема, заявник побоюється та своє життя та життя ОСОБА_2 , має певне майно, яке може залишити усиновлюваному, а тому бажає, щоб фактичні сімейні відносини між ним та усиновлюваним, які притаманні відносинам між батьком та сином, знайшли юридичне підтвердження. При цьому інших дітей заявник не має, протягом останніх п`ятнадцяти років ставиться до ОСОБА_2 як до свого рідного сина, за станом здоров`я спроможний піклуватись про нього і в подальшому.

Представник заявника, адвокат Рикун А.В., заяву підтримав і просив її задовольнити, пославшись на викладені у ній факти і норми права.

ОСОБА_3 , матір усиновлюваної особи, заяву підтримала. Пояснила, що протягом останнім п`ятнадцяти років перебуває у шлюбі і проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , який фактично й став для її сина справжнім батьком, оскільки повністю взяв на себе питання щодо його утримання та виховання. Біологічний батько усиновлюваної особи, ОСОБА_4 , помер у 2014 році, але й за життя будь-якої участі у житті сина не брав. Тому ОСОБА_3 вважає, що рішення про усиновлення її сина ОСОБА_1 буде відповідати інтересам її дитини. Крім того, ОСОБА_3 також послалась на воєнний стан як важливий чинник того, що питання про усиновлення її дитини було порушено перед судом.

Усиновлюваний ОСОБА_2 також заяву підтримав, пояснивши, що вважає ОСОБА_1 своїм батьком, а тому рішення суду про усиновлення буде відповідати його інтересам і відображати фактичний стан відносин між ними.

Олександрівський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.

Як свідчать надані заявником докази, дійсно, ОСОБА_1 з 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 26.12.2008, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

До цього ОСОБА_3 (дівоче прізвище « ОСОБА_3 ») перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 і носила прізвище « ОСОБА_3 », що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 20.07.2001, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя.

У вказаному шлюбі у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилася спільна дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 20.07.2001, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 02.08.2008, виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано 22.06.2006 (актовий запис № 315).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.07.2014 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Починаючи з 2008 року та станом час розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_2 проживають однією сім`єю, забезпечені житлом та матеріально. ОСОБА_1 ставився до ОСОБА_2 як до власного сина, надавав йому повне матеріальне забезпечення, займався духовним та фізичним його розвитком. За період спільного проживання відносини між ОСОБА_1 та усиновлюваною особою склалися відносини, притаманні відносинам між батьком та сином.

Вказані обставини не оспорювались всіма учасниками справи і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

В подальшому ОСОБА_2 прийняв рішення змінити власне прізвище з « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » та по-батькові « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 », про що 28.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №39 про зміну імені (Свідоцтво про зміну імені Серія НОМЕР_2 від 28.06.2023 року).

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, а також пояснення учасників, суд не знаходить підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини.

Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів:

1)відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування;

2)наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси є неможливим.

При цьому, як свідчить наведена вище цитата з постанови Пленуму Верховного суду України № від 30.03.2007, вживане у ч. 2 ст. 208 СК України словосполучення «особа, яка не має батька, матері» розтлумачене судом як «особа - сирота».

Відповідно до абз. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Однак ОСОБА_2 (він - ОСОБА_2 ) вказаним ознакам не відповідає, оскільки має матір - ОСОБА_3 , яка протягом всього його життя надавала і надає відповідне піклування.

Той факт, що біологічний батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , помер, коли дитині було тринадцять років, не потягнув набуття дитиною статусу сироти.

Крім того, суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, чи дійсно ОСОБА_4 не утримував свого сина і не брав участь у його вихованні, і взагалі неналежним чином ставився до сина. Відсутні й будь-які докази щодо причин і обставин його смерті. Відповідні пояснення ОСОБА_3 нічим не підтверджені. Зокрема, вона не надала відповіді на запитання суду про те, чому, якщо ОСОБА_4 не виконував свої батьківські обов`язки, за його життя не вирішувалось питання про стягнення з нього аліментів, про позбавлення батьківських прав, тощо. Самий же факт розірвання шлюбу між батьками не обов`язково свідчить про розірвання відносин між батьком та дитиною.

Тому не погоджується суд і з ствердженням заявника про те, що ОСОБА_2 слід вважати особою, позбавлену батьківського піклування, оскільки судом не встановлено обставин, які відповідали наведеному вище поняттю дитини, позбавленої батьківського піклування.

Не встановлено судом й жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 є єдино можливим способом захисту його прав та законних інтересів у сімейних відносинах між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Так, жоден з учасників справи не надав переконливих пояснень щодо того, чому питання про усиновлення стало для них актуальним, лише коли ОСОБА_2 виповнилось повних 22 роки, і з яких причин вони не опікувались цим питанням після смерті ОСОБА_4 і до досягнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) повноліття, чи були перешкоди для цього. Єдине, на що вони посилались, - це воєнний стан і загроза життю кожного з них, та бажання шляхом усиновлення врегулювати майнові відносини у сім`ї, заклавши правову основу для успадкування ОСОБА_2 майна ОСОБА_1 за законом. При цьому ОСОБА_1 не надав пояснень про те, які існують перешкоди для складання заповіту на користь ОСОБА_2 або відчуження на його користь того чи іншого майна в договірному порядку.

Оцінюючи такі доводи заявника, суд зауважує, що врегулювання майнових, в тому числі спадкових, відносин у сім`ї, не може бути єдиною чи навіть основною метою усиновлення.

Суд констатує, що життєві обставини, в яких ОСОБА_2 народився, досягнув повноліття і продовжує вже доросле життя, не є виключними, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання однією сім`єю з вітчимом, недостатня участь біологічного батька у житті дитини і навіть смерть батька, - все це непоодинокі в Україні випадки.

До того ж, навіть без усиновлення ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) отримав від своєї матері та ОСОБА_1 достатнє утримання та виховання, які дозволили йому бути соціально адаптованим, забезпеченим всіх необхідним, в тому числі мати можливість отримувати вищу медичну освіту.

Воєнний стан як такий також не може бути підставою для усиновлення повнолітньої особи, оскільки воно жодним чином не вплине на безпекову ситуацію ані щодо заявника, ані щодо ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки учасники справи не довели наявність обставин, що в силу ч. 2 ст. 208 СК України, можуть бути підставами для ухвалення судом рішення про усиновлення повнолітньої особи, - у задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 7, 18, 208 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 81, 82, 84, 263-265, 313, 314 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про усиновлення повнолітньої особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Повний текст рішення складений 06.11.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв

Присяжний Р.В. Подужайло

Присяжний Н.В. Полякова