КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/6063/21 Головуючий у І-й інстанції - Лісовська О.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1322/2023 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 у віці 81 р. внаслідок короновірусної хвороби. У березні 2021 року позивачка звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

31.03.2021 року позивачка звернулася до державного нотаріусу Другої київської державної нотаріальної контори Погорілої Л.С., яка повідомила, що після смерті бабусі позивачки відкрита спадкова справа, в якій наявний заповіт, але на прохання ознайомитися з матеріалами спадкової справи їй було відмовлено.

Зазначала, що її бабуся постійно хворіла на онкозахворювання, зробила більше 15 процедур хіміотерапії, страждала на серцеву недостатність, внаслідок чого неодноразово викликалася швидка допомога, бабусю забирали до медичного закладу на лікування. Вищевказаний заповіт не може відповідати чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки він не був підписаний бабусею позивачки в сили віку та постійних хвороб, не відповідає волі спадкодавця та складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. Даний заповіт порушує права позивачки, як спадкоємця четвертої черги, на усе спадкове майно, оскільки вона зі своєю родиною доглядала за бабусею. Складення та посвідчення оспорюваного заповіту не було вільним, та не відповідало волі померлої бабусі, оскільки даний заповіт був складений без її участі з порушенням норм Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

Від державного нотаріусу Другої київської державної нотаріальної контори Погорілої Л.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника нотаріальної контори.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належно.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка заперечилиа проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Судом також встановлено, що 17.06.2020 року ОСОБА_3 був складений заповіт на ім`я ОСОБА_2 на все її майно. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори.

У встановлений законом строк відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Другої Київської нотаріальної контори нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, на підставі чого була відкрита спадкова справа.

Звертаючись з даним позовом, позивачка вказувала, що заповіт є недійсним, оскільки підпис на заповіті від імені її бабусі здійснений не нею. З цих підстав позивачка просила визнати заповіт недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За правилом статті1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч.1,2ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Звертаючись з даним позовом позивачка ОСОБА_1 вказувала, що її бабуся ОСОБА_3 постійно хворіла на онкозахворювання, зробила більше 15 процедур хіміотерапії, страждала на серцеву недостатність, внаслідок чого неодноразово викликалася швидка допомога. Оспорюваний заповіт не може відповідати чинному законодавству, оскільки не був підписаний бабусею в силу віку та постійних хвороб, не відповідає волі спадкодавця, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

З матеріалів слідує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.

10.01.2022 року судом було отримано з експертної установи рахунок за проведення експертизи, який було направлено для виконання позивачці, згідно листа від 13.01.2022 року, та отримано нею 29.01.2022 року.

Крім того, 01.02.2022 року до суду надійшло клопотання експертів про надання додаткових доказів, а саме: оригіналу досліджуваного документу - заповіту від 17.06.2020 року; вільних зразків підпису ОСОБА_3 ; переліку зразків підпису ОСОБА_3 , що можна використовувати в якості порівняльного матеріалу при проведенні дослідження.

01.02.2022 року вказане клопотання було надіслано на адресу позивача, що було отримано нею 16.02.2022 року.

Вказані клопотання експертів позивачкою у встановлений термін виконано не було, у зв`язку з чим 27.04.2022 року судом було отримано повідомлення про залишення ухвали суду про призначення експертизи без виконання.

Крім того, для проведення судової експертизи експертам необхідно було надати вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 однак, відповідні зразки позивачкою суду не надано, будь-яких клопотань про витребування письмових доказів також не надходило.

Відсутність вільних та експериментальних зразків підпису ОСОБА_3 унеможливим проведення експертизи, наслідком чого було повернення справи з повідомленням експерта про залишення ухвали без виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року провадження у справі відновлено у зв`язку з поверненням справи до суду з повідомленням про неможливість надання висновку.

Також матеріалами справи встановлено, що стороною відповідача надано суду Висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 31.03.2022 року № 855/03/2022, відповідно до якого встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі «ПІДПИС у

заповіті від імені ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової

картки платника податків НОМЕР_1 від 17 червня 2020 року, посвідченому

державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори

Козак Н.А., зареєстрованому в реєстрі за № 1, виконаний ОСОБА_3 .

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3 ст. 102 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний висновок не може бути взятий до уваги, оскільки проведений не державною експертною установою, у відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про судову експертизу», за нормамами якої почеркознавча експертиза повинна проводитись державною установою, не заслуговують на увагу та спростовуються вимогами ч.3 ст. 102 ЦПК України.

Крім того, на виконання вимог ч.3 ст. 102 ЦПК України позивачка не була позбавлена можливості самостійно замовити висновок експерта на підтвердження своїх доводів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Отже, звертаючись з даним позовом до суду позивачкою не було надано та не було доведено належними, достовірними та допустими доказами пред`явлені позовні вимоги. Не здобуто було й такі докази й під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Також, не заслуговують на увагу й твердження позивачки про невідповідність заповіту вимогам діючого законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1, 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України при вчинення нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом.

Пунктами 1, 2 Глави 4 Порядку визначено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Згідно із ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відчуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом, був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посідчення оспорюваного заповіту відбулося з додержанням вимог чинного законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі за допомогою технічних засобів спадкодавцем, дієздатність якого нотаріусом перевірено, із зазначенням місця та часу складання, прочитано вголос, складено текст зі слів заповідача, підписано заповідачем особисто.

Належних та допустимих доказів протилежного апелянтом надано не було.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Отже, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка у відповідності до вимог ч.4 ст. 12 ЦПК України, на власний розсуд розпоряджаючись своїми правами, повинна була усвідомлювати ризик від невиконання обов`язку із доведення позовних вимог необхідними доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оригінал заповіту, а також зразки підпису померлої ОСОБА_3 знаходяться у відповідачки, в зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості надати вказані докази на дослідження експерту, не можуть бути прийняті до уваги.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання, у відповідності до вимог про витребування зразків підпису померлої ОСОБА_3 необхідних для проведення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не ставилось питання про надання відповідачем оригіналу заповіту для проведення державної почеркознавчої експертизи, що свідчить про однобокість розгляду справи судом першої інстанції, оскільки спростовуються вимогами ч.7 ст.81, ч.1 ст. 83ЦПК України.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, стороною відповідача надано суду Висновок експерта від 31.03.2022 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Любивця П.В.

При цьому стороною позивача не було надано жодних висновків судової експертизи, які могли бути проведені за заявою сторони позивача, а також мати доказове значення при розгляді справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повної постанови.

Головуючий

Судді: