КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року

справа № 760/12671/22

провадження № 22-ц/824/8987/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року, постановленої під головуванням судді Калініченко О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права сумісної власності подружжя та визнання договору дарування недійсним та за позовом третьою особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

19.09.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , на яку 21.03.1997 року була обмінена відповідачем належна йому в порядку одноособової приватизації від 02.12.1993 року 1-кімнатна квартира, спільною сумісною власністю подружжя; визнання укладеного 05.08.2022 року договору дарування цієї квартири недійсним; посилаючись на те, що, хоча шлюб між сторонами був зареєстрований лише 08.06.1996 року, фактично з 1988 року вони мали спільний бюджет та витрати, придбавали майно в спільних інтересах, проживали разом. При цьому, приватизовану 29.04.1996 року на ім`я позивачки та спільної доньки сторін ОСОБА_4 1-кімнатну квартиру вона 30.07.1996 року продала для придбання спільної з відповідачем квартири більшої площі, зокрема, здійснення доплати за різницю площі квартири при обміні спірної квартири відповідача, та інших витрат на потреби сім`ї.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

03.04.2023 року ОСОБА_4 , яка є донькою сторін по справі, була подана позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, про визнання права власності на частину квартири, відповідно до якої вона просить визнати за нею право власності на частку спірної квартири, виходячи з того, що її майнове право неповнолітньої особи було порушено її батьками, оскільки її право власності під час обміну приватизованої на ім`я батька квартири на спірну квартиру не було юридично закріплене.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 04.04.2023 року відмовлено ОСОБА_4 у вступі у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити судове рішення, яким прийняти позов третьої особи до спільного розгляду.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що вимоги позивача ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору є нерозривно пов`язані між собою, однорідними, взаємопов`язаними між собою, та їх доцільно розглядати та вирішувати спільно в одному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_4 у вступі у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та повертаючи позов заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникають з різних правовідносин, є різними за своєю правовою природою, обраними способами захисту, заявлені вимоги не є однорідними, як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 ЦК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

ОСОБА_4 пред`явлено позов як третьої особи самостійними вимогами, до якого застосовуються положеннями ст. ст. 193 і 194 ЦПК України (ст. 195 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України обидва позови повинні бути взаємопов`язані і спільний їх розгляд має бути доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відсутність наведеної умови зумовлює повернення такої позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги є однорідними, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що недоцільно розглядати первісний позов і позов третьої особи, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 частково виключить задоволення зустрічного позову, а саме якщо позов ОСОБА_4 буде задоволений судом, то розмір часток співвласників квартири стане іншим: ОСОБА_2 - , ОСОБА_1 - , ОСОБА_4 - , оскільки ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання квартири спільною сумісною власністю не зазначаючи про виділення їй у власність розміру частки.

Отже, суд першої інстанції вірно вважав, що ці позови виникають з різних правовідносин, є різними за своєю правовою природою, обраними способами захисту, заявлені вимоги не є однорідними, як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо

предмету спору ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді