ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/6924/21
Провадження № 22-ц/821/1330/23
Категорія: 304010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Рой Олег Володимирович

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник ОСОБА_2 : адвокат Новік Владислав Ігорович

розглянувши у порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференціїапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Роя Олега Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 01 червня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Роя О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2019 року ОСОБА_1 вів переговори та досягнув домовленості із ОСОБА_3 щодо продажу йому квартири АДРЕСА_1 . Такі домовленості ним були досягнуті при свідку - ОСОБА_4 .

24.05.2019 року ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 683000 гривень ОСОБА_3 за продаж квартири АДРЕСА_1 . Грошові кошти було передано ОСОБА_1 ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_4 .

Такі обставини справи підтверджуються нотаріально засвідченою 18.10.2021 року заявою продавця ОСОБА_3 .

Проте, зазначає позивач, 24.05.2019 року ОСОБА_2 , використовуючи довіру ОСОБА_1 була зазначена покупцем у договорі, та було укладено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , за яким нібито остання купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , проте такий договір є недійним в частині покупця.

У договір купівлі продажу від 24.05.2019 ОСОБА_2 була вписана формально та договір є удаваним, оскільки грошові кошти ОСОБА_3 за квартиру АДРЕСА_1 вона не передавала, тобто не розраховувалась за договором від 24.05.2019 року, перемовини та домовленості із продавцем не здійснювала, а тому незаконно набула право власності на вказану квартиру.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не мала грошових коштів для купівлі квартири, оскільки не працювала протягом тривалого терміну та коштів не мала, таких доходів не отримувала, а фактично перебувала на утриманні позивача.

Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим № 4615, укладений 24.05.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є недійсним у частині покупця, а право покупця має бути переведено за цим договором на ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Суд першої інстанції з посиланням на умови договору купівлі-продажу квартири, прийшов до висновку, що укладаючи договір купівлі-продажу, сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договір купівлі-продажу, а не будь-який інший договір, позивач ОСОБА_1 , не будучи стороною договору не обґрунтував удаваності договору купівлі-продажу з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, та що воля обох сторін одночасно була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між сторонами правочином.

Також суд першої інстанції з посиланням на постанову Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц зауважив, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 17 липня 2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Рой О.В., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, ухваленим при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, не врахував, що ОСОБА_2 не мала грошових коштів для купівлі квартири та не мала ніяких доходів, тоді як позивач належними та достатніми доказами підтвердив наявність в нього грошових коштів для придбання спірної квартири, які були отримані ним внаслідок продажу об`єктів нерухомості у 2009, 2015-2016 та 2019 роках. Стверджує, що позивач володів необхідними коштами для придбання квартири.

Також скаржник стверджує, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання позивача про виклик свідка ОСОБА_4 , який міг підтвердити ту обставину, що передача грошових коштів була здійснена безпосередньо ОСОБА_1 .

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, скаржник стверджує, що оскільки насправді покупцем є інша особа та фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї, то вказаний договір відповідно до ст. 235,236 ЦК України підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відзив на апеляційну скаргу

27 липня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , в якому представник ОСОБА_2 адвокат Новік В.І., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Роя О.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири.

Згідно п.1 вказаного договору ОСОБА_3 (продавець) передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 (покупець) приймає її і сплачує за неї обумовлену грошову суму.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133 цс 12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026 цс 16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992 св 18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822 св 20).

Так, позивач заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним надає нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 18.10.2021 року та копію розписки ОСОБА_3 , в яких останній підтверджує те, що він продавав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , як покупцю, за 683 000 грн. та вказує, що саме ОСОБА_1 передав йому грошові кошти у сумі 683000 грн. за купівлю квартири за адресою АДРЕСА_2 .

В той же час, відповідно до п.3 договору купівлі-продажу зазначено, що продаж, який є дійсним наміром сторін, вчинено за 683000 грн., які ОСОБА_2 сплатила а ОСОБА_3 отримав, ще до підписання цього договору. Своїм підписом під цим договором ОСОБА_3 підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо ОСОБА_2 будь-яких претензій фінансового характеру.

З викладеного слідує, що свідчення ОСОБА_3 у нотаріально посвідченій заяві та договорі купівлі-продажу різняться та суперечать один одному. Відтак, у суду відсутні переконливі підстави стверджувати, що грошові кошти у сумі 683000 грн. за купівлю квартири були сплачені ОСОБА_3 саме ОСОБА_1 .

В продовження наведеного, колегія суддів зауважує, що сама по собі наявність та достатність грошових коштів у ОСОБА_1 на придбання квартири не свідчить про те, що саме за його кошти було придбано вказане нерухоме майно.

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року, відступаючи від висновків, викладених у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19 (провадження № 61-1188 св 21) вказав про те, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 24.05.2019 року сторони діяли добровільно, перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, були попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіли українською мовою.

Як вбачається з пункту 5 договору купівлі-продажу, продавець свідчить, що згадана в договорі квартира на момент укладення цього договору не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою ( в тому числі податковою), забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб (у тому числі за договорами найму чи шлюбними контрактами), як у межах так і за межами України немає, завдатків за цю квартиру від інших осіб не отримано, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена.

Пунктом 8 договору встановлено, що сторони, які підписалися, підтверджують, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Отже, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договір купівлі-продажу, а не будь-який інший договір, позивач ОСОБА_1 , не будучи стороною договору, не обґрунтував удаваності договору купівлі-продажу з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, та що воля обох сторін одночасно була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між сторонами правочином.

Враховуючи те, що позивачем не доведено той факт, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2019 року спрямоване на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, колегія суддів приходить до переконання про необгрунтованість заявлених позовних вимог.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі про незастосування висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постанові від 22 липня 2020 року у справі №265/3310/17 (провадження 61-2308св19) колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вже було зазначено вище, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року прийшов до висновку про необхідність відступу від нього.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Роєм О.В. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка грунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування постановленого судом першої інстанції рішення за наведених в апеляційній скарзі підстав.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 374,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Роя Олега Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 03 листопада 2023 року/