Справа №351/2000/21
Номер провадження №2/351/39/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Том`юк С.М.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи- ОСОБА_8 , Служба у справах дітей Снятинської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи- ОСОБА_8 , Служба у справах дітей Снятинської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.09.2000р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2000р. вона є власником 2/3 частин житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Номер вказаного житлового будинку було змінено, а саме: з буд. АДРЕСА_2 . У свою чергу, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.09.2000р. є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку.

У 2012р. вона домовилася із відповідачем ОСОБА_5 про відчуження вказаного житлового будинку відповідачу. У свою чергу, відповідач попросив ключі у позивача від житлового будинку для того, щоб оглянути даний житловий будинок.

Проте, на даний час відповідач відмовляється повернути їй ключі від належного їй будинку, а також, не допускає її до житлового будинку, чим чинить перешкоди у користуванні майном.

Як наслідок, відповідач самовільно з 2012р. за відсутності будь-якої правової підстави змінив замки на дверях, зайняв житловий будинок, з господарськими спорудами та на свій розсуд користується належним їй майном, чим порушує її права.

Таким чином, відповідач систематично порушує її право власності на спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В уточнюючих позовних вимогах зазначила, що згідно довідки виконавчого комітету Снятинської міської ради від 27.08.2021р. у належному їй будинку проживають без реєстрації: ОСОБА_5 , 1988 р.нар., ОСОБА_2 , 1980 р.нар., ОСОБА_6 , 2011 р.нар., ОСОБА_7 , 2014 р.нар.

Просить зобов`язати відповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні житловим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщень та видачі їй ключів від замка (замків) дверей житлового будинку та господарських будівель.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачка та її син ОСОБА_8 іншого житла, окрім спірного житлового будинку, не мають. У сина ОСОБА_8 є малолітні діти і тому він змушений винаймати житло, будучи позбавленим можливості користуватися своєю власністю. Натомість відповідачі зареєстровані за іншою адресою у Косівському районі, однак проживають без правових підстав у спірному житловому будинку, а тому просив висновок органу опіки та піклування щодо залишення місця проживання неповнолітніх дітей відповідачів оцінити критично. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що відповідач ОСОБА_5 вважає, що має право на проживання у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заселився в нього зі згоди позивачки, при домовленості про продаж будинку. Зазначив, що рішення суду про стягнення з позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 авансу на даний час не виконане. Вказав, що власники житлового будинку позивачі не надавали згоди відповідачам на ремонт, реконструкцію житлового будинку чи будь-яке покращення житлових умов в будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що вони з чоловіком ОСОБА_5 проживали у спірному житловому будинку та вкладали в нього грошові кошти, а також, віддали позивачці ОСОБА_9 завдаток за продаж будинку в майбутньому. Рішенням суду з позивачів стягнуто на їхню користь суму авансу. Зазначила, що іншого житла вони з відповідачем ОСОБА_5 та малолітніми дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають. Також, вказала, що вони з чоловіком та дітьми зареєстровані в с. Город Косівського району, в житловому будинку, де власником є рідний брат її чоловіка ОСОБА_5 . Зазначила, що дозволу на покращення чи зміну житлових умов вони від позивачів не отримували. За 11 років їхнього проживання в спірному житловому будинку вони з чоловіком орендну плату не сплачували.

Третя особа ОСОБА_8 подав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що він, як співвласник спірного житлового будинку, жодних дозволів (письмових чи усних) відповідачам для проживання не надавав. Бажає, щоб вони звільнили належний йому на праві власності житловий будинок. Він та його сім`я, зокрема, його неповнолітні діти, бажають самі проживати в належному йому житловому будинку, однак, не мають такої можливості, оскільки відповідачі чинять їм в цьому перешкоди. Вказав, що відповідачі жодних коштів за користування належним йому житловим приміщенням не сплачували та не сплачують. Жодної правової підстави для користування, зокрема, проживання в належному йому житловому будинку, відповідачі не мають.

Представник третьої особи- Орган опіки та піклування Снятинської міської ради в судовому засіданні пояснив, що представники Органу опіки та піклування виїжджали за місцем проживання відповідачів: АДРЕСА_1 , збирали докази, викликали та опитували всіх зацікавлених сторін. З метою недопущення погіршення становища та прав малолітніх дітей Орган опіки та піклування вирішив не погоджувати виселеннявідповідачів та їхніх малолітніх дітей. Майнові та договірні питання органом опіки не вирішувалися. Зазначив, що за місцем реєстрації відповідачів: в м. Город Косівського району вони не виїжджали та факту реєстрації відповідачі за вказаним місцем не врахували.

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_9 19.03.2012р. було написано розписку про отримання авансу за продаж спірного житлового будинку відповідачу ОСОБА_5 в майбутньому, тобто між сторонами була попередня домовленість про продаж будинку і відповідачі з даних правових підстав вселилися в житловий будинок та проживають в ньому по даний час.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 27.08.2021р. Снятинською міською радою, до складу сім`ї ОСОБА_8 входять: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Попельниківської сільської ради від 27.04.2004р. № 25 вирішено провести найменування та нумерацію сільських вулиць, згідно додатка № 1.

Відповідно до додатка № 1 до рішення виконкому Попельниківської сільської ради від 27.04.2004р. № 25 по вул. Запотіцькій змінено номер будинку з АДРЕСА_2 , власниками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24.11.2000р. вищевказаний житловий будинок на праві спільної часткової власності належав ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ..

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2000р. спадкоємцем майна померлого ОСОБА_10 є ОСОБА_9 .

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.01.2012р. за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Технічний паспорт на спірний житловий будинок виданий на ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ..

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.11.2018р. та 19.11.2019р. будинок сім`ї ОСОБА_5 , яка проживає не зареєстрована в АДРЕСА_1 , знаходиться у задовільному стані. Комісією встановлено, що дана сім`я упорядкувала дану територію та провела до ладу житловий будинок. Будь-яких доходів сім`я ОСОБА_5 не одержує та проживає за вказаною адресою з 20.11.2011р.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.06.2021 Державним реєстратором Снятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Шинкаруком І.В. накладено арешт на спірний житловий будинок.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Снятинської міської ради, затвердженого рішенням Снятинської міської ради від 16.12.2022р., служба у справах дітей вважає за недоцільне визнати малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в домогосподарстві по АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28.10.2019р. рішення Снятинського районного суду від 14.08.2019р. скасовано, ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відмовлено. Підставою скасування рішення Снятинського районного суду стало те, що суд першої інстанції при вирішенні спору щодо прав малолітніх дітей на житло повинен був вирішити питання щодо залучення до участі у справі органу опіки та піклування.

Згідно постанови Верховного Суду від 05.02.2020р. касаційну скаргу ОСОБА_9 , ОСОБА_8 залишено без задоволення, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28.10.2019р. залишено без змін.

Рішенням Снятинського районного суду від 06.09.2022р. у справі № 351/1763/19 ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 сплачену суму авансу в розмірі 54824 грн. 00 коп.. В решті позову відмовлено.

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21.12.2022р. рішення Снятинського районного суду від 06.09.2022р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими коштами відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 334 ЦК України встановлює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 29, ст. 310 ЦК України).

Частинами 1, 4 ст. 311 ЦК України встановлено, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

У пункті 44 рішення від 02.12.2010р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019р. у справі № 569/4373/16-ц зазначила, що члени сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. При цьому навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проживають за незареєстрованим місцем проживання в житловому будинку, який належить позивачці ОСОБА_9 та її сину ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності, хоча зареєстрованим їхнім місцем проживання є с. Город Косівського району. Підставою для вселення відповідачів у спірний житловий будинок була їхня попередня домовленість із позивачами про продаж вказаного житлового будинку, внесення авансу та розписка.

Висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності визнання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням, суд оцінює критично, зважаючи на те, що за відповідачами значиться зареєстроване місце проживання, яким є с. Город Косівського району, про що також вказує у висновку Орган опіки та піклування. А також із пояснень представника Органу опіки та піклування, даних ним в судовому засіданні слідує, що за вказаним місцем реєстрації відповідачів виїзд представників орану опіки та піклування не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки між ними та власниками будинку не укладено будь-яких правочинів щодо проживання у спірному будинку, вони не є членами сім`ї власників такого житлового будинку, а також, суд вважає, що позбавлення відповідачів права на житло є виправданим та необхідним для захисту прав позивачки та не буде надмірним тягарем на відповідачів.

Окрім того, у відповідачів відсутні будь-які правові підстави на проживання у спірному житловому будинку позивачів. Так, відповідачі за весь період проживання в спірному житловому будинку не здійснювали оплату за проживання, здійснювали покращення житлових умов в будинку без згоди власника житла. Своїм проживання в житловому будинку, належному на праві власності позивачці та її сину, відповідачі змусили позивачку та її сина разом із сім`єю бути позбавленими власного житла та винаймати інше житло за кошти.

З вказаних підстав, суд вважає, що таким чином порушуються законні права позивачів, як власників житла, на проживання в даному житловому будинку.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 3, 15, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні житловим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщень та видачі ОСОБА_9 ключів від замка (замків) дверей житлового будинку та господарських будівель.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор СЕГІН

Повний текст рішення суду виготовлений: 09.05.2023р.