РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2023

Справа № 522/8281/22

Провадження № 2/522/505/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

за участю позивача - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянув у загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

про індексацію та збільшення розміру відшкодування шкоди, стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

1.05.07.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП «Одесміськелектротранс».

2.Позивач просить суд:

-стягнути заборгованість за втрачену заробітну плату в розмірі 1 504 755 грн. та витрати на санаторне-курортне лікування в розмірі 84 600 грн.;

-збільшити з 01.07.2022 розмір довічного щомісячного стягнення, визначеного рішенням Центрального районного суду міста Одеси від 06.09.2002 з 190,40 грн. до 6 322,50 грн.;

-збільшити з 01.01.2022 витрати на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. до 20 520 грн. один раз на 24 місяці;

-зобов`язати перераховувати щомісяця довічно відшкодування шкоди в розмірі 6 322,50 грн., починаючи з 01.07.2022;

-проводити щомісячно індексацію суми відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я;

-зобов`язати перераховувати один раз в 24 місяці довічно суму у розмірі 20 520 грн. на санаторно-курортне лікування починаючи з 01.01.2022.

3.14.07.2022 відкрито загальне позовне провадження.

4.21.10.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

5.18.01.2023 закрито підготовче провадження.

6. ОСОБА_1 звернення до суду з цим позовом обгрунтовує тим, що в 1992 році її життю та здоров`ю було завдано шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Рішенням суду від 06.09.2002 (зміненим частково судом апеляційної інстанції) було стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» : втрачену заробітну плату з 27.05.1998 до 06.09.2002 в розмірі 9 708,62 грн; з 06.09.2002 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. довічно; витрати, пов`язані з придбанням медикаментів на лікування в розмірі 10 000 грн.; витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. один раз в 24 місяці; моральну шкоду 9 000 грн.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки з часу ухвалення судового рішення значно підвищилась вартість життя, вона має право на індексацію, збільшення розміру відшкодування шкоди та стягнення заборгованості. Це право передбачено ст. 1208 ЦК України. У разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду та у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Встановлюючи довічну щомісячну виплату, суди виходили саме з середньомісячної заробітної плати (а не з мінімальної заробітної плати) у галузі машинобудівництва одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що склала 380,79 грн. Оскільки позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, то щомісячна довічна виплата розрахована судами в розмірі 190,40 грн. (50% від 380,79 грн.). Встановлюючи розмір витрат на санаторно-курортне лікування в розмірі 1 200 грн., суди виходили з інформаційної довідки базового санаторію імені Лєрмонтова «Укрпрофоздоровниці» щодо вартості такого лікування.

Вважає, що вона має право на компенсацію вказаних виплат за рахунок збільшення суми виплат, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва.

Середньомісячна заробітна плата збільшилася до 12 645 грн. (50% становить 6 322,50 грн.). За період з вересня 2002 року по червень 2022 року минуло 238 місяців. Отже, заборгованість за втрачену заробітну плату становить 1 504 755 грн.

За період з вересня 2002 року по червень 2022 року витрати на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. збільшились до 20 520 грн. Отже, заборгованість по витратах на санаторно-курортне лікування становить 84 600 грн.

Розмір щомісячного відшкодування розрахований виходячи з розміру тарифів (окладів) у певній галузі промисловості, встановлений на теперішній час та складає 12 645 грн. (50% - 6 322,50 грн.), які їй підлягають перерахуванню щомісяця з 01.07.2022 в розмірі 6 322,50 грн.

Крім того, позивач вважає, що відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», має право на щомісячну індексацію суми відшкодування шкоди. Також позивач просить зобов`язати відповідача проводити регулярну індексацію зазначених сум.

7.На стадії судового розгляду позивача подала додаткові письмові пояснення, в яких просила: виплачувати їй довічно щомісячно втрачений заробіток, виходячи з середньомісячної зарплати по галузі машинобудування за 2021 рік в розмірі 6 773 грн. з наступною індексацією; стягнути з відповідача втрачений заробіток з 06.09.2002 по квітень 2023 року в сумі 1 679 704 грн.; стягнути втрачену вартість санаторно-курортного лікування з 2002 по 2022 в сумі 205 200 грн.; зобов`язати виплачувати довічне санаторно-курортного лікування один раз в 24 місяці, виходячи з вартості 20 520 грн., з наступним збільшенням. Цю суму просить розділити на 12 місяців і виплачувати щомісячно.

8.Відповідач заперечував щодо прийняття таких пояснень, оскільки вони фактично є зміною (збільшенням) предмету позову. Ним подавався відзив на позов, виходячи з первинного предмету позову.

9.Позивач просив розглядати вимоги, заявлені в первинному позові.

10.Відповідач проти позову заперечує.

Вважає, що позивач безпідставно просить збільшити суму заборгованості, встановлену рішення суду від 06.09.2002, посилаючись на ст. 1208 ЦК України. Так, до попередніх періодів позивач просить застосувати розмір середньомісячної заробітної плати станом на 2022 рік. Проте відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України відшкодування шкоди, у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, підлягає збільшенню на підставі рішення суду. Отже, збільшення розміру стягнення, у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, повинно відбуватись у судовому порядку, а не автоматично. Застосування позивачем збільшеного розміру мінімальної заробітної плати до попередніх періодів розрахунку без встановлення такого розміру рішенням суду є неправомірним.

Заборгованість встановлена рішенням суду від 06.09.2002 (зміненим частково судом апеляційної інстанції). Виконавчий лист до стягнення вона понад 20 років ОСОБА_1 не пред`являла до виконання про, що сама також зазначила в позові. З вимогами про збільшення розміру стягнення позивач жодного разу до суду не зверталась.

Також відповідач не погоджується із застосуванням розміру 6 322,50 грн. Позивач фактично просить здійснити перерахунок розміру відшкодуванням за весь період, з прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати з моменту стягнення 190 грн. Такий розрахунок не передбачений законодавством. З вимогами про збільшення розміру відшкодування шкоди позивач до суду не зверталась.

Не погоджується відповідач з збільшенням з 01.01.2022 витрат на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. до 20 520 грн. один раз на 24 місяці. Так, 1 200 грн. встановлено рішенням суду до виплати раз на два роки. Тобто, ця сума 1 200 грн. автоматично входила до кожних наступних двох років із її збільшенням, як це і передбачено рішенням суду. Але позивач не пред`являла виконавчий лист до виконання, а зараз просить стягнути ті суми, які їй належать згідно з рішенням суду, тобто, фактично повторно.

Також відповідач заперечує щодо вимоги про збільшення довічного грошового утримання в розмірі 6 322,50 грн., починаючи з 01.07.2022, оскільки законодавством не передбачено право на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування шкоди. В даному разі слід з`ясувати як вперше було визначено розмір відшкодування - з середньої заробітної плати чи мінімальної заробітної плати. Рішенням суду позивачу було призначено довічну щомісячну виплату виходячи з середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва. Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 1208 ЦК України, просить збільшити розмір довічної виплати виходячи з середньомісячного заробітку. Такий перерахунок не передбачений законодавством і не може вважатись індексацією.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

11.Рішенням місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 : (1) втрачену заробітну плату з 27.05.1998 до 06.09.2002 в розмірі 9 708,62 грн.; (2) втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. щомісячно з 06.09.2002 до 30.06.2003; (3) відшкодування витрат, пов`язаних з придбанням медикаментів на лікування 10 000 грн.; (4) витрати на санаторно-курортне лікування щорічно, починаючи з 2002 року в розмірі 1 200 грн.; (5) відшкодування моральної шкоди 9 000 грн.; (5) в решті позову відмовлено.

12.Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.02.2003 рішення суду від 06.09.2002 змінено, а саме: (1) стягнуто з 06.09.2002 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. довічно; (2) витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року; (3) в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13.Ухвалою Верховного Суду України від 17.11.2004 в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду від 20.02.2003 року відмовлено.

14.29.10.2021 ОСОБА_1 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на її користь з 06.09.2002 втраченого заробітку в розмірі 190,40 грн. щомісяця довічно та стягнення витрат, пов`язаних з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року.

15.Підставою відшкодування стало спричинення ОСОБА_1 з вини КП «Одесміськелектротранс» шкоди її здоров`ю, що потягло за собою каліцтво та втрату працездатності, а саме 20.08.1992 відбувся з`їзд задньої теліжки другого вагону трамваю, внаслідок технічної несправності електромережевої системи.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

16.Предметом спору є стягнення заборгованості за втрачену заробітну плату та витрат на санаторно-курортне лікування, збільшення визначеного рішенням суду розміру довічного щомісячного грошового утримання та витрат на санаторно-курортне лікування, щомісячне перерахування збільшеної шкоди та збільшеного санаторно-курортного лікування, проведення щомісячної індексації.

17.Підставою позову є рішення суду, яким на користь позивача стягнуто втрачену заробітну плату з 27.05.1998 до 06.09.2002 в розмірі 9 708,62 грн.; стягнуто з 06.09.2002 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. довічно; відшкодовано витрат, пов`язаних з придбанням медикаментів на лікування 10 000 грн.; стягнуто витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року.

18.Щодо вимоги про стягнення заборгованості за втрачену заробітну плату в розмірі 1 504 755 грн. та витрати на санаторне-курортне лікування в розмірі 84 600 грн.

19.З рішення місцевого суду Центрального району міста Одеси від 06.09.2002 вбачається, що довічну щомісячну виплату суд здійснював, виходячи з середньомісячної заробітної плати в галузі машинобудування одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що становила 380,79 грн. Оскільки ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку з втратою 50% працездатності, щомісячну довічну виплату присуджено в розмір 190,40 грн. (380,79:2=190,40). Встановлюючи розмір виплат на санаторно-курортне лікування 1 200 грн., суд виходив з інформаційної довідки базового санаторію ім. Лермонтова «Укрпрофоздоровниці».

20.Виходячи з цього, стягнуто з відповідача на користь позивача з 06.09.2002 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. довічно та витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. один раз в 24 місяці, починаючи з 2002 року.

21.Наразі позивач вважає, що з вересня 2002 року відповідач має перед нею заборгованість по невиплаті, встановленої рішенням суду, заборгованості з втраченої заробітної плати та витрат, пов`язаних з санаторно-курортним лікуванням. Проте цю заборгованість позивач обчислює уже з урахуванням збільшених показників цих витрат.

22.Згідно з розрахунком позивача середньомісячна заробітна плата з 380,79 грн. збільшилася до 12 645 грн. (50% - 6 322,50 грн.). За період з вересня 2002 року по червень 2022 року минуло 238 місяців. Отже, заборгованість за втрачену заробітну плату становить 1 504 755 грн. За період з вересня 2002 року по червень 2022 року витрати на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. збільшились до 20 520 грн. Отже, заборгованість по витратах на санаторно-курортне лікування становить 84 600 грн.

23.Однак суд не погоджується з цими вимогами позивача.

24.Як вбачається, рішенням суду дійсно було стягнуто на користь ОСОБА_1 втрачену заробітну плату в розмірі 190,40 грн. довічно та витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням в розмірі 1 200 грн. У зв`язку з цим, їй як стягувачу було видано виконавчий лист. Відповідач самостійно ці виплати не проводив, а позивач виконавчий лист до примусового стягнення з того часу не пред`являла. Тому суд погоджується з доводами відповідача, що нарахувавши ті суми, які вже визначені рішенням суду, але із збільшеними показниками, позивач передбачає фактично допускає подвійне стягнення за увесь період. Її право на відповідні виплати вже встановлено рішенням суду й триває по сьогодні, але позивач не реалізувала своє право на стягнення, натомість просить суд стягнути це як заборгованість.

25.Таким чином, дана вимога задоволенню не підлягає.

26.Щодо вимоги про збільшення з 01.07.2022 розміру довічного щомісячного стягнення, визначеного рішенням суду з 190,40 грн. до 6 322,50 грн. та збільшення з 01.01.2022 витрат на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. до 20 520 грн. один раз на 24 місяці.

27.Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

28.Частинами першою, третьою статті 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

29.Відповідно до ч.1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

30.Встановлюючи довічну щомісячну виплату суди виходили з середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що склала 380,79 грн., а оскільки позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, у зв`язку з втратою 50% професійної працездатності, то щомісячна довічна виплата визначена в розмірі 190,40 грн. Встановлюючи розмір витрат на санаторно-курортне лікування у сумі 1 200 грн. суди виходили з інформаційної довідки базового санаторію імені Лєрмонтова «Укрпрофоздоровниці» щодо вартості санаторно-курортного лікування.

31.Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

32.Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.

33.Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.

34.Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі підвищення вартості життя чи збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

35.Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити, у зв`язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, а саме: чи у зв`язку зі збільшення вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

36.Позивач просить змінити (збільшити) розмір відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя (підвищення витрат на санаторно-курорте лікування) та у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати (стягнення середньомісячного заробітку довічно).

37.Суд не погоджується з доводами відповідача, що розмір відшкодування шкоди є фіксованим, а тому підстав для його змін немає у зв`язку зі збільшенням середньомісячного заробітку, оскільки саме такий спосіб відшкодування шкоди ОСОБА_1 визначений рішенням суду від 06.09.2002. Посада на якій працювала ОСОБА_1 до спричинення їй шкоди, була ліквідована, а суд виходив з п. 26 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472.

38.Таким чином, за загальним правилом сума розміру відшкодування шкоди може підвищуватись внаслідок підвищення вартості життя, зміни розміру заробітної плати. При цьому очевидним є те, що мова йде про один і той же об`єкт - відшкодування шкоди у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати (мінімальної, регулярної чи середньої). Правова природа цих коштів є однаковою.

39.Також, оскільки витрати на санаторно-курортне лікування передбачені до відшкодування на підставі ст. 1195 ЦК України, як складова обов`язку особи яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я іншій особі, відшкодувати цю шкоду, то дія ст. 1208 ЦК України, розповсюджується і на дані виплати.

40.В рішенні від 06.09.2002 суд встановив довічну щомісячну виплату, виходячи з середньомісячної заробітної плати у галузі машинобудівництва одного працівника в еквіваленті повної зайнятості, що склала 380,79 гривень, а оскільки позивачу рішенням МСЕК була встановлена друга група інвалідності у зв`язку з втратою 50% професійної працездатності, то щомісячна довічна виплата визначена в сумі 190,40 гривень, що складає половину від зазначеної середньомісячної зарплати.

41.Позивач посилається на те, що середня заробітна плата штатних працівників у галузі машинобудування, виробництва машин і устаткування у січні 2022 року складає 12 645 грн., а отже 50% від цієї суми це 6 322,50 грн.

42.Тобто, станом на 01.07.2022 у зв`язку зі збільшення розміру середньомісячного заробітку, який визначений судом як складова відшкодування шкоди позивачеві, завданої каліцтвом, він підлягає відповідному збільшенню до суми 6322,50 грн. і наступному щомісячному стягненню довічно на користь позивача.

43.Щодо вартості санаторно-курортного лікування, то згідно відповіді ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 07.12.2021 №04-07/1023, середня вартість одного ліжко-дня у санаторії системи ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» склала у 2021 році 684 грн. Тобто, вартість місячного санаторно-курортного лікування в неврологічному відділенні, яка визначена судами до відшкодування в сумі 1 200 грн. один раз на 24 місяці, має бути підвищена до суми 20 520 грн. (684 * 30 = 20 520), яка підлягає стягненню на користь позивача один раз на 24 місяці.

44.Таким чином, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про збільшення з 01.07.2022 розміру довічного щомісячного стягнення до 6 322,50 грн. та з 01.07.2022 витрат на санаторно-курортне лікування до 20 520 грн.

45.Щодо вимог про зобов`язання перераховувати щомісяця довічно відшкодування шкоди в розмірі 6 322,50 грн., починаючи з 01.07.2022 та один раз в 24 місяці довічно суму у розмірі 20 520 грн. на санаторно-курортне лікування починаючи з 01.01.2022.

46.Підстав для зобов`язання відповідача здійснювати відповідні виплати немає. У разі не виконання відповідачем рішення суду в частині збільшення на користь позивача з 01.07.2022 розміру довічного щомісячного стягнення, визначеного рішенням суду з 190,40 грн. до 6 322,50 грн. та збільшення з 01.01.2022 витрат на санаторно-курортне лікування з 1 200 грн. до 20 520 грн. один раз на 24 місяці, позивач може захисти своє право шляхом пред`явлення виконавчого листа в цій частині до примусового виконання.

47.Щодо вимог про проведення щомісячно індексації суми відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

48.Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на ч.1 ст.1208 ЦК України, де встановлено, що розмір шкоди підлягає індексації на підставі рішення суду.

49.Згідно з ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

50.Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін (п. 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р.). Це означає, що індексація нараховується в поточному періоді разом з нарахуванням грошового доходу.

51.Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коди величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону, п. 1 Порядку).

52.Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (п.4 Порядку)

53.Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені в Порядку №1078).

54.Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

55.У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (п.4 Порядку).

56.Позивач не зазначає за який період повинна бути проведена індексація.

57.Якщо позивач хоче стягнути індексацію за минулі періоди, то це повинно бути названо компенсацією індексації. Але компенсація може бути призначена у випадку затримання виплати доходів, тобто при наявності заборгованості.

58.Також варто звернути увагу, що конкретна сума заборгованості сум, які мали б бути виплачені відповідачем, але не виплачені позивачу, не визначена. Виконавчий лист до примусового виконання позивачем не пред`являвся.

59.Оскільки відсутня заборгованість за виконавчим листом 2-43/2002 від 29.10.2021, тому підстав для призначення компенсації індексації немає.

60.В переліку об`єктів компенсації, вказаних у п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001, не вказано суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.Також п.6 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р., говорить про те, що своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.

61.Індексація сум на майбутнє не передбачена.

62.Відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 236-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Збільшити з 01 липня 2022 року розмір довічного щомісячного стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 , визначеного рішенням Центрального районного суду міста Одеси від 06.09.2002, з 190,40 гривень до 6 322,50 гривень.

Збільшити з 01 січня 2022 року витрати на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 з 1 200 гривень до 20 520 гривень один раз на 24 місяці, які стягненню з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2023.

Суддя Ярема Х.С.