Справа №295/3105/23
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

04.05.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Виговської Д.Ю.

представника відповідача Єфремової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахування уточненої позовної заяви від 07.04.2023 р., просить стягнути з відповідача 516394,02 грн, а саме: 347994,55 грн - інфляційні збитки, 68399,47 грн - 3% річних, 100000, 00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2012 року, справа № 2-а-703/12, визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області по проведенню виплати ОСОБА_1 пенсії, нарахованої за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2009 року; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області провести компенсацію нарахованої, але невиплаченої пенсії у зв`язку із втратою частини пенсії.

ОСОБА_1 зауважує, що рішення суду від 28.11.2012 року не виконувалось відповідачем у період з 15.12.2012 р. по 30.09.2022 р. Посилається на те, що від знецінення суми боргу по соціальних виплатах йому завдана матеріальна шкода у вигляді інфляційних збитків в розмірі 347994,55 грн та 3% річних в розмірі 68399,47 грн, нарахування якої передбачено положеннями ст. 625 ЦК України.

Крім того, вказував, що тривалим невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за рішенням суду порушено його нормальний соціально-побутовий ритм життя, його нервове перенапруження значно відображається на стані здоров`я, а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року дану позовну заяву було залишено без руху.

07.04.2023 р. позивач на виконання вимог ухвали суду від 21.03.2023 р. направив уточнену позовну заяву (а.с. 17-31).

Ухвалою суду від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 12.04.2023 р. виправлено описку в ухвалі суду від 11.04.2023 року.

26.04.2023 р. від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 60-67). В обґрунтування заперечень вказав, що в ході виконання судового рішення у даній адміністративній справі, відповідач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати рішення суду, оскільки кошти з Державного бюджету України на виплату перерахованої суми пенсії позивачу не виділялись.

В той же час кошти Пенсійного фонду використовуються на чітко визначені цілі, відтак, взяття на себе зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним Кодексом чи Законом України «Про Державний бюджет України», є порушенням бюджетного законодавства України.

Зазначив, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних виплат та 3% річних не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони проведені без застосування вимог чинного законодавства, в довільній формі на власний розсуд позивача.

Крім того, до відзиву представник відповідача ОСОБА_2 долучив клопотання про закриття провадження по справі з посиланням на те, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; позовні вимоги виникли з публічно-правових відносин за участі органу державної влади, як суб`єкта владних повноважень, з підстав невиконання суб`єктом владних повноважень своїх функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу, а отже повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. При цьому вказує, що з даного приводу Верховним Судом сформована стала судова практика, яка змін не зазнавала (а.с. 79-81).

В судове засідання 04.05.2023 року позивач направив заяву про розгляд справи без його участі, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити (а.с. 83).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву. Також підтримала клопотання про закриття провадження по справі, оскільки спір у цій справі є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участі органу державної влади, як суб`єкта владних повноважень, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази та матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2009 року по справі №2-а-809/09, ухваленого в порядку адміністративного судочинства, задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира Житомирської області здійснити з 22.05.2008 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії постраждалого 1 категорії інваліда 2 групи та додаткової пенсії за шкоду здоров`ю в розмірах відповідно до вимог ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2012 року у справі № 2-а-703/12, ухваленою також в порядку адміністративного судочинства, визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області по проведенню виплати ОСОБА_1 пенсії, нарахованої за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2009 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області провести компенсацію нарахованої, але невиплаченої пенсії у зв`язку із втратою частини пенсії (а.с. 31).

31.05.2018 року на виконання рішення суду від 21.09.2009 року ОСОБА_1 виплачено недоплачений розмір пенсії в сумі 157301,70 грн (а.с. 49).

17.04.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області видано розпорядження та на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2012 року по справі №2-а-703/12 за період з 01.10.2009 року по 30.11.2012 року нараховано компенсацію у розмірі 20286,00 грн, яка була сплачена на картковий рахунок позивача в серпні 2022 року (а.с. 48, 50).

Крім того, на виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2021 року по справі № 2-а-703/12, згідно якої зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2012 року в справі № 2-а-703/12 здійснити нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 22.05.2008 року по 30.09.2009 року та з 29.11.2012 року по 31.05.2018 року, нараховано компенсацію за період з 01.06.2008 року по 30.04.2018 року в сумі 214516,14 грн (а.с. 61).

Таким чином, сума невиплаченої на виконання рішення суду компенсації становить 194229,32 грн (214516,14 грн - 20286,82 грн (сума компенсації, яка була виплачена в серпні 2022 року).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути інфляційні втрати та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, які згідно наданого розрахунку (а.с. 28-30) позивач нараховує на 157301,70 грн (донарахована пенсія згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2009 року), а також нараховує на 246793,11 грн - сума інфляційних та трьох відсотків річних, нарахована за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року, яка нарахована на 157301,70 грн.

За нормами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення інфляційних та річних на підставі ст. 625 ЦК України

Велика палата Верховного Суду неодноразово висловлювалась щодо питання юрисдикції спорів про стягнення грошових сум за невиконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15 дійшла висновку, що застосування статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу в порядку відповідного судочинства.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 лютого 2021 року в справі №520/17342/18 зазначено, що, ураховуючи акцесорний характер визначених ст. 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Беручи до уваги, що в даній справі позовні вимоги про стягнення інфляційних та річних на підставі положень статті 625 ЦК України заявлені з причин затримання органом Пенсійного фонду пенсійних та компенсаційних виплат, які цьому органу було зобов`язано призначити та виплатити за рішеннями адміністративного суду, а відтак такі вимоги належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом із цим за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі №520/17342/18, про яку зазначено вище по тексту ухвали, також зроблено висновок, що аналіз положень ч. 5 ст. 21 КАС України та ч. 1 ст. 19 КАС України у їх поєднанні дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору. У випадку пред`явлення позову про відшкодування шкоди, у тому числі моральної, в іншому судовому проваджені такий спір підлягає розгляду за правилами цивільної або господарської юрисдикції, за виключенням випадку, якщо можливість об`єднання спорів у одне провадження в адміністративній юрисдикції не втрачена.

Позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення з відповідного органу Пенсійного фонду на його користь інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, які нараховані на суму пенсії, яка була донарахована на виконання рішення суду від 21.09.2009 року, а також на суму компенсації, нараховану відповідно до рішення суду від 28.11.2012 року, які були ухвалені в порядку адміністративного судочинства. Одночасно просив стягнути моральну шкоду за незаконні дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому своєчасно пенсійних та компенсаційних виплат.

Таким чином, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Подібні за змістом правові висновки, окрім наведеної вище постанови Великої Палати Верховного Суду, викладені також і в інших постановах Верховного Суду, зокрема, від 04.03.2020 в справі № 757/63985/16, від 28.05.2021 року в справі № 638/1620/20, від 24.02.2022 року в справі № 758/8274/21, від 14.04.2022 року в справі № 552/880/21.

Судова практика з приводу вказаних правовідносин є сталою і змін не зазнавала.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Беручи до уваги встановлені обставини, те, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку цивільного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 255, 256, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що він має право на захист порушеного права в порядку адміністративного судочинства до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 09.05.2023 року.

Суддя О.В. Стрілецька