справа № 489/1117/22
провадження №2/489/509/23
01 травня 2023 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав
У лютому 2022 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських праві відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як на підставу позовних вимог вказала, що з 10.11.2012 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.12.2019. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом від 28.08.2019 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Посилаючись на наведені обставини та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 01.05.2023, учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача та просить позовні вимоги задовольнити. Проти прийняття заочного рішення не заперечує.
Відповідач причину неявки в судове засідання не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.
Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Третя особа розгляд справи просила здійснювати за відсутності їх представника.
За таких обставин, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що з 10.11.2012 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 722 від 10.11.2012), який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.12.2019 по справі № 489/4180/19.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.2014.
Судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.10.2019 по справі № 2-н/489/507/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 від 09.02.2022 № 22 дитина сторін навчається в 1-А класі Миколаївської ЗОШ № 20 з 01.09.2021. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_6 , які відвідують батьківські збори, постійно контролюють навчальний процес дівчинки. Батько ОСОБА_2 за цей час жодного разу не з`явився в школі, батьківські збори не відвідував, з учителем не спілкувався.
Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.02.2022 підтверджується задовільний стан дитини.
Відповідно до висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.11.2022 № 4422/02.02.01-22/04/14/22 орган опіки та піклування виконкому міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із висновку вбачається, що відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 21.10.2022 дівчинка як свою сім`ю сприймає себе, матір, вітчима та брата. Стосунки з біологічним батьком є емоційно відстороненими, між ними не спостерігається природний зв`язок, оскільки дитина т зазначає, що давно з батьком не бачилася та не грається. З боку батька не відчуває любові, захисту, підтримки і зацікавленості. Має надійну прив`язку до матері. Проектує почуття дочки до вітчима.
При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків, який застосовується за наявності зазначених статтею 164 СК України підстав та здійснюється тільки у судовому порядку. Перш за все, позбавлення батьківських прав спрямоване на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав це засіб впливу на батьків, які само звільнилися від виконання законодавчо визначених обов`язків щодо дитини.
Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей є умисною протиправною поведінкою, яка характеризується психічним ставленням особи до своєї поведінки та її наслідків: усвідомлення особою суспільної небезпеки своєї поведінки; передбачення її суспільно небезпечних наслідків; бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.
Із висновку органу опіки та піклування вбачається, що не доцільно позбавлення відповідача батьківських прав. При прийнятті висновку орган опіки та піклування не встановив обставин, які б вказували на свідоме умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно дочки. Навпаки відповідач бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь в її вихованні, розпочав погашати заборгованість по аліментам та створив за місцем свого проживання належні умови для дитини. Також заперечує проти задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав.
Наведені у висновку обставини належними і допустимими доказами позивачем не спростовано.
Враховуючи наведене, суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Яка має лише образу на батька, через те, що він з нею рідко зустрічається, не приїздить та не дарує іграшок. Не відвідування відповідачем шкільного закладу, де навчається дитина, а також несплата протягом тривалого часу аліментів на дитину, не є підставою для позбавлення батька батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування ґрунтується на повному та об`єктивному з`ясуванні взаємовідносин між батьками дитини, між батьком та дитиною, інших обставин, що мають суттєве значення для висновку щодо виконання/невиконання батьком своїх батьківських обов`язків.
Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом (виключною мірою), необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, а належних та допустимих доказів свідомого (винного) ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків позивач не надала, а також ураховуючи те, що батько дитини на засіданні комісії органу опіки та піклування заперечував проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до доньки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Одночасно суд звертає увагу, що батьки є рівними в обов`язках щодо участі у вихованні, спілкуванні і забезпеченні, в т.ч. матеріальному, потреб дитини, та повинні виходити з пріоритетності інтересів дитини над взаємовідносинами між ними (батьками), щоб мінімізувати негативні настілки таких відносин для дитини.
Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області, місцезнаходження: м.Миколаїв, пр. Богоявленський, 1 м.Миколаїв.
Повний текст судового рішення складено 01.05.2023.

Суддя І.В.Коваленко